116 TH. ÖRTENBLAD, 
flottlederna se virke af ansenlig längd gå med bland det mindre flott 
godset utan att i högre grad hindra flottningen. Likväl äro de olägen- 
heter sådant virke kan förorsaka ännu ganska oberäkneliga, och de 
måste därför för flertalet flottleder uppskattas skäligen högt. Härvid är 
att märka, att de icke aftaga med virkets groflek, så att man skulle 
kunna säga, att de genom »kubikfotsflottning» vunne beaktande. Tvärt 
om visar groft långvirke ofta mindre benägenhet att förorsaka brötar än 
klenare virke af samma längd, hvilket af strömmen böjes mot en upp- 
skjutande sten och därför bättre fasthålles mot denna. 
Svårigheterna vid flottning: af längre virke anses stå i mera än 
direkt förhållande till längden, åtminstone sedan gränsen för vanlig 
timmerlängd öfverskridits. Ett sådant åskådningssätt gör sig nämligen 
gällande i snart sagdt alla flottleders bestämmelser för flottningsafgäl- 
dens beräknande. Rättvisan synes därför kräfva en stegring af flott- 
ningsafgälderna, intill dess den största längd uppnåtts, som för flottgods 
kan medgifvas för fri flottning i vattendrag, där bestämmelse om maxi- 
milängd behöfver förekomma. Visserligen äro exakta tal, som uttrycka 
förhållandet mellan skilda längder med hänsyn till svårigheterna vid 
flottningen, svåra om ej omöjliga att rätt beräkna; men där kalkyler 
ensamma ej räcka till, torde billighetshänsyn få fylla bristen. 
Följande relationstal må anses såsom ett försök i denna räkning; 
talen afse rundvirke: 
Relationstal. 
[ORT NOS sker serlesen ss ssfns see SSI STEL SK (NES SE) längd 0.50 
» större längd men högst 4,5 fa (ESR ES NA 0.75 
» » » » » 5,5 » [T8T5A DL) » I.— 
Ar ÄRE Mad AE TAR pla EN RON ke as 
> » » » > 765 NE (ES gäre ) S 1.50 
» > > > » 8,5 28 (BRO 1.75 
EE RO EROS BOO EN) 2. 
» > » > > 11,0 » (37505 PO) .50 
JR EA 2 (EN) 4 
» » » » » 18,0 » (60, OR) » (ör 
Stegringen af relationstalen vid ökad längd hos virket torde här 
vara något större, än den för flertalet flottleder ansetts böra blifva. 
Och helt visst skall mången finna de för vanligt timmer med hvarje 
meters längd stigande talen innebära en för långt gången uppdelning. 
Hvarje sådan delningsgräns innebär ett steg, och full rättvisa kräfde, 
att höjningen kunde ske jämnt utan skarpa öfvergångar. Men då så 
ej kan ske, närmar man sig målet (rättvisa) genom att öka gränserna. 
Obestridligen vore det därför ännu bättre, om stegring kunde inträda 
