128 GUNNAR SCHOTTE. 
att beundra ett ovanligt ståtligt exemplar af hängboken (fig. 1). Vid 
fortsatt vandring på endera af floden Sihls stränder märker man snart 
en karakteristisk skillnad mellan den högra och venstra stranden. Medan 
på den sistnämnda löfskogen är förhärskande, finner man de högra bran- 
torna klädda med barrskog. Endast å en lägre utmed floden liggande 
zon på högra sidan söka löfträden vinna terräng. — Här har man således 
två skilda växtgeografiska komplexer, som äro desto intressantare, som 
man af tillförlitliga uppgifter i äldre handlingar vet, att trädslagsfördel- 
ningen för några århundraden sedan varit en helt annan. I den del af 
Sihlwald (venstra flodstranden) där nu nästan uteslutande löfträden härska, 
funnos nämligen förr stora barrskogar. Redan så längt tillbaka som 1280 
omtalas hurusom dessa barrskogar lämnade virket till återuppbyggandet 
af det då brunna Zärich. År 1554 fanns ännu mycket barrskog, mest 
silfvergran, kvar på de venstra dalsluttningarne, men sedan synes om- 
vandlingen hafva inträdt. Ända från år 1630 finnas nämligen i behåll 
fullständigt förda kontrollböcker öfver skogsskötseln — 1697 uppgjordes 
första skogsindelningsplanen. Dessa visa bland annat äfven den successiva 
öfvergången från barr- till löfskog. 
Meister har i sitt förut omtalade arbete efter dessa kontrollböcker 
för tioärsperioder uträknat förekomsten af löf och barrträd procentvis. 
Omkring år 1650 täckte löfskogen 40 2 och barrskogen 60 af marken, 
men 100 år senare (1750) var förhållandet omvändt. År 1800 hade löf- 
träden ökats till 90 2, och barrskogen var således inskränkt till 10 2. 
Denna fördelning bibehöll sig sedan under större delen af 1800-talet, 
medan på 1880-talet barrträden något ökades genom skogskultur. «Löf- 
träden äro nu åter älsklingsbarnen. 
Markförhållandena å de båda flodstränderna äro ungefär desamma 
och hafva ej haft någon roll med vid denna omvandling. Vidare har 
naturlig föryngring nästan uteslutande i alla tider grundlagt bestånden 
och användes mestadels den dag i dag är. Orsakerna till trädslagsför- 
ändringen torde därför få tillskrifvas hufvudsakligen praktiska behof. Å 
den högra flodstranden härska nämligen och ha i öfver 500 år barrskogen 
härskat, emedan ägarne till detta område, Forst, alltid behöft byggnads- 
virke. I Zurich åter var behofvet på 1600-talet och tiderna därefter 
hufvudsakligast bränsle. Härför måste skogsförvaltaren gynna löfträden, 
framför allt boken. Den bättre beståndsvården anses äfven haft sin åter- 
verkan på markens godhetsgrad, hvarigenom löfträden också indirekt 
blifvit gynnade. 
Löfskogens viktigaste trädslag är den vanliga boken, som uppnår 
en fulländad utveckling (jämför fig. 2). Stammarne uppväxa höga och 
slanka samt utveckla på de långa, glatta, kvistrena stammarne en relativt 
