152 MEDDELANDEN OM NATURMINNEN. 
diga former af klibbal (Anus glutinosa (L) Gaertan v. laciniata Ehrh.), af gråal 
(ej mindre än två beskrifna former, Alnus incana (L) Willd v. Zobata Tarss. 
och v. pinnatifida Wbg), af masurbjörk (likaledes tvenne former, Betula wver- 
rucosa Vv. dalecarlica IL. d. y. och v. Zobulata C. Ands.) af glasbjörk (£e- 
tula adorata ”Bechst. f. oxvacanthifolia Fr.) samt af hassel (Corplus avellana 
L. v. Jlacimata Döll.). Så sällsynt företeelsen än är, tyckes den dock vara 
vanligare i Sverige och i Finland än i andra länder, åtminstone föreligga de 
flesta litteraturuppgifterna härifrån. Den flikbladiga boken har iakttagits i 
Tyskland i Lippe-Detmold och i Frankrike i närheten af Paris, men icke i 
vårt land. 
Dessa träds uppträdande i naturen erbjuder det största intresse. De 
förekomma vanligen såsom enstaka individ bland öfriga träd med normal 
bladform, och man har därför all anledning att antaga, att de härstamma 
från sådana träd. Moderindividet har haft vanlig bladform, ett enstaka frö 
har emellertid, i stället för att utveckla sig till en planta, 1 det väsentliga 
öfverensstämmande med moderindividet gifvit upphof till ett träd med en helt 
annan bladform. En dylik företeelse, då en ny form med andra karaktärer 
än moderindividet helt plötsligt och utan några som helst öfvergångar upp- 
står, kallas mutation. Formen eller den nya arten står där fix och klar 
ifrån första ögonblicket för dess uppträdande. Våra spontana flikbladiga 
hängeträd utgöra vackra exempel på denna företeelse. 
Mutationerna tilldraga sig emellertid i vår tid ett alldeles särskildt in- 
tresse och äro på många håll föremål för ett ingående studium. Det har 
nämligen lyckats en berömd holländsk botanist, de Vries i Amsterdam, att 
systematiskt och noggrant följa artbildningen inom växtsläktet Oenothera 
(blicka), och han har därvid funnit, att naturen vid artbildningen inom detta 
släkte arbetar genom mutationer. De nya arter, som de Vries så att säga 
har sett födas inför sina egna ögon, ha helt plötsligt framträdt, utan några 
öfvergångs- eller förmedlingsformer. Förfäderna hade i flera af honom stu- 
derade och följda generationer den gamla artens typ och utseende, men af 
frö, insamladt från dessa på det noggrannaste kontrollerade kulturer, ha bland 
en mängd individ, liknande moderarten, till ett ej ringa antal uppträdt andra 
individ, representerande en eller flere nya former, förut okända för veten- 
skapen. De nya formerna visade sig — vid befruktning med eget pollen — 
fröbeständiga, afkomlingarne bibehöllo de egenskaper, hvarigenom moderindi- 
videt skilde sig från hufvudarten. Detta förhållande kunde kontrolleras flera 
generationer igenom. 
Erfarenheter från andra växtsläkten visa, att mutationen ingalunda är 
någon sällsynt företeelse, utan att den tvärtom spelar en mycket stor roll. 
Den moderna naturforskningen betraktar därför mutationerna såsom en af 
naturens viktigaste vägar vid art- eller formbildningsarbetet, ehuru med all 
säkerhet icke den enda. 
Den här beskrifna alformen bär rikligt med kottar, hvilket är anmärk- 
ningsvärdt, då dessa alformer många gånger äro sterila. De af jägm. Ahl- 
gren sådda fröna ha emellertid gifvit upphof till plantor med hela blad. Orsaken 
härtill torde möjligen få sökas därutinnan, att fröna varit af hybrid natur, i det 
att den flikbladiga alens honblommor befruktats med pollen från en vanlig 
al. Resultatet af en sådan befruktning blir nämligen ofta den, att den nya 
artens eller formens karaktärer försvinna, under det att den gamla åter fram- 
