TALLKOTTENS OCH TALLFRÖETS BESKAFFENHET 1903— 1994. 167 
och utsträcktes härigenom denna undersökning till öfver 10,000 kottar 
från skilda trakter af landet. I tabell 1 återgifves äfven resultatet af 
dessa undersökningar, i det man finner såväl maximi- och minimital för 
de skilda profven som ock ett medeltal af de 100 kottarnes längd och 
bredd inom hvarje prof. 
Beträffande först kottarnes friskvikt ser man i den nyssnämnda 
tabellen, att vikten i stort sedt aftager mot norr. Medan 10 liter kott 
i södra trakterna af landet väga omkring 5 kg., nedgår vikten t. ex. i 
Hälsingland till 3,; —4 kg., i mellersta Norrland är den omkring 3,3; kg. 
och i öfre Norrland (Boden, Pajala m. fl. trakter) uppgår den blott till 
3 kg. Kottar med särskildt ringa vikt må antecknas från Gellivare med 
2,8 — 2,3 kg. per 10 liter. 
Kottarnas friskvikt uppgifves per 10 liter från andra länder vara af 
BURCKHARDT! 4,,—5,6, kg., af GAYER” 5—5,; kg. och HEINR. 
KELLER” anför, att i trakten af Darmstadt väga 10 liter tallkott om- 
kring 6 kg. före inträffande frost, men omkring 5 kg. efter sådan. 
Med hänsyn till kottarnes storlek kan man däremot ej med bestämdhet 
säga, att den aftager mot norr. De största kottprofven inkommo t. ex. 
från Jämtland (medellängd 4,, cm.), och påfallande stor kott är att an- 
teckna från så skilda trakter af landet som Åsele, Sundsjö (Ö. Jämtl.) 
Forssa (Hälsingland), Tumbo (Södermanland), Fingspång, Kinda, Hunne- 
berg och Sunnerbo. Tallkottens storlek varierar däremot mera efter 
lokalens beskaffenhet, trädens mer eller mindre fria ställning samt fram- 
för allt med hänsyn till trädens ålder. Betydelsen af denna senare fram- 
går särskildt tydligt af de å sid. 168 i 2/3 storlek afbildade medeltals- 
kottarne från olika trakter. 
Öfverst å bilden finna vi där kottar från Pajala revir, Norrbotten, 
där särskildt påfallande synes, huru mycket mindre n:r 51 från 150—200- 
åriga träd är i motsats till n:r 50, (60—80-åriga träd) och 52 (100—120- 
åriga träd). I andra raden äro kottar afbildade från Bodens revir, där 
redan kotten från 120—1350-åriga träd (n:r 15) är afsevärdt mindre än 
n:r 14 (40—60 år) och 13 (omkring 70 år.) Vidare finna vi prof från 
Vadsbo revir (Undenäs socken i Västergötland) med särskildt stora kot- 
tar från 65—70-åriga träd (n:r 88), något mindre från 70—80-åriga träd 
(n:r 87), och betydligt mindre hos n:o 86 från 100—120-åriga träd. 
I nedersta raden se vi slutligen kott från Slättbygds revir (Marums 
och Vinköls socknar i Västergötland). De stora kottarne (n:r 41) äro 
1 Burckhardt, H: Säen und Pflanzen nach forstlicher Praxis, 6. Auflage. Trier. 1903. 
? Gayer, Karl: Der Waldbau, Berlin 1889. 
3 Heinr. Keller, Kennzeichen von zur Unzeit gepfläckten Kiefernzapfen. Zeitschrift 
fär Forst- und Jagdwesen 1883. 
