TALLKOTTENS OCH TALLFRÖETS BESKAFFENHET 1903— 1904. 175 
som öppnade sig vid de två klängningarne var också mycket olika, då 
särskildt Norrlandskotten med största svårighet öppnade sig vid vinter- 
klängningen. Men detta gällde äfven kotten söderifrån, hvilket allt väl 
bekräftar den gamla af alla fröklängare väl beaktade iakttagelsen, att 
tidigt insamlade kottar af den vanliga tallen äro svårklängda och i allmän- 
het ej öppna sig fullständigt. Äfven så långt söderut som i Brandenburg 
har man observerat, att tallkottar, insamlade i oktober, i allmänhet ej 
öppna sig vid klängning.'! 
Tallfröet. 
Färgen på frövingen hos det mogna tallfröet varierar i de skilda 
fröprofven genom svaga färgnyanser i gult och brunt, som äro svåra att 
närmare precisera. Som regel utmärker sig dock frövingarne från Norr- 
land genom en klarare färg, medan vingarne från sydligare trakter af 
landet antaga en mera smutsdunkel färgton. De förra frövingarne gifva 
i stort sedt ett totalintryck af ockragult (n:r 29 i Saccardos färgskala”) 
med i rödbrunt stötande vingspetsar. Frövingarne från södra och mel- 
lersta delarne af landet utmärka sig genom en blekt läderbrun färg 
(n:o 8 i förutnämnda färgskala) med i violettbrunt stötande vingspetsar. 
Frövingarnes storlek följer naturligen i det närmaste tallkottarnes storlek. 
De stora kottarne innehålla långa och smala frövingar, medan de små 
hafva korta frövingar, som dock alltid äro påfallande breda. 
Variationen till storlek och färg hos själfva fröet är mera betydande 
och har den också i allmänhet uppmärksammats i skogslitteraturen. 
Hvad särskildt vikten beträffar så finnes antalet korn per kg. uttryckt 
med följande tal: 150,000 (BURCKHARDT 2 (EANARIR )a. 1500 (CR 
HEYER '); 150—170,000 (HESS'"); 150—180,000, i medeltal 160,000 
(HEMPEL och WILHELM '); 150—190,000 (CIESLAR ") och 130—170,000 
(HOLMERZ "). Dessa uppgifter härröra synbarligen från sydligare trakter 
såsom Tyskland, Frankrike och Österrike (äfven de af Holmerz angifna). 
! M. Kienitz i Zeitschrift fär Forst- und Jagdwesen 1883, h. 3. 
2? P. A. Saccardo: Chromotaxia seu nomenelator colorum, Patavia 1891. 
SKIÖNe: 
EÖLJECA 
5 Carl Heyer: Der Waldbau oder die Forstproductenzucht, Leipzig 1878. 
SR. Hess, Eigenschaften und forstliches Verhalten der Holzarten, Berlin 1895. 
SrlEei std Nr2A: 
8 A. Cieslar: Ueber den Einfluss der Grösse der Fichtensamen auf die Entwickelung 
der Pflanzen nebst einigen Bemerkungen iiber schwedischen Fichten- und Weissföhrensamen, 
Centralbl. f. d. gesammte Forstwesen 1887. 
2 C. G. Holmerz, Vägledning i Skogshushållning, Stockholm 1894. 
