236 NOTISER. 
2:a frågan: Huru bör försäljningen å rot ske ? I större eller mindre poster, med 
det gröfre virket för sig och det smäckrare för sig följande är, eller med dessa olika wvir- 
kessortiment hvar för sig samma är, eller slutligen med allt virket på en gång? föran- 
ledde ett längre meningsutbyte, därvid flertalet var af den mening, 
att å sådana skogar, där virkesafkastningen med fördel kunde afsättas för för- 
brukning inom kringliggande skogfattig bygd, — alltså till ett större antal mindre 
afnämare — borde smärre försäljningsposter användas; 
att det däremot för skogar, där afsättning af virket hufvudsakligen skedde till 
personer, som i större eller mindre grad handlade med virke, i allmänhet vore lämp- 
ligare att hafva större försäljningsposter; 
att det i regel vore bäst låta alla i samma ruta stående träd försäljas i en post, 
dock alt där — såsom å kronoparkerna Älfborgs Edsmären och Ollestad vore fallet, 
— af gammalt tillämpats den metoden att försälja de särskilda sortimenten, — såg- 
timmer, byggnadstimmer, sparr- och vedskogsträd — på samma ruta såsom sär- 
skilda poster, och där allmänheten vore van vid detta försäljningssätt och detsam- 
ma visat sig ej medföra någon olägenhet, ifrågavarande försäljningssätt fortfarande 
borde kunna användas; samt 
att, där de gröfsta och värdefullaste träden skulle säljas för sig, vare sig å rot 
eller upphuggna, och det öfriga virket för sig å rot, försäljningen af detta senare 
virket borde ske först och försäljningen af det gröfre virket, — med eller utan före- 
gående upphuggning — verkställas först följande år. 
Nästa fråga lydde: Kan något göras för att få de ofta oskäligt höga utdrifnings- 
prisen nedbringade? Med afseende härå framhölls, att det vore fördelaktigt, ja ofta 
nödvändigt, att kronan på sådana skogar, där afverkningen upphögges, i så stor 
utsträckning som möjligt skaffade sig eget folk för såväl afverkningen som virkets 
utkörande. De fasta skogsarbetarne borde kronan hålla med stocksågar. Och då 
ett effektivt och billigt arbete icke kunde åstadkommas med de dåliga och oprak- 
tiska redskap, som här i allmänhet användas vid afverkning och utdrifning, borde 
såsom modellredskap inköpas för skogsarbetena fullt ändamålsenliga sådana, såsom 
yxor, sågar, barkspadar, timmersaxar, timmerkälkar, timmerbindningar m. m. Dessa 
borde sedan på ett praktiskt sätt demonstreras för huggare och körare och under- 
rättelse lämnas, hvar dylika kunde erhållas, på det att dessa sålunda måtte kunna 
förmås att anskaffa sig bättre sådana redskap. 
I afseende på frågan: MNär böra måtningsparallellerna upphuggas, och böra de på 
annat sätt utmärkas, då upphuggning icke bör ske? framhölls, att i regel mätningsparal- 
lellerna böra upphuggas endast där, hvarest de samtidigt kunna användas såsom skif- 
teslinier eller afforslingsvägar. Där detta ej vore fallet, vore det dock, särskildt på 
större skogar med jämn impedimentfri mark, fördelaktigt att parallellerna utmärk- 
tes med dels rödfärg å gränsträden, dels på visst afstånd nedslagna kringrösade 
pålar och dels numrerade stenar vid vägöfvergångar och dylikt. Å mindre skogar 
vore det dock tillräckligt utmärka parallellerna med pålar och numrerade stenar vid 
vägöfvergångar m. m. 'Indelningsförrättaren borde i skogsindelningsförslaget afgifva 
förslag, om ock på hvad sätt parallellerna borde på marken utmärkas. Där dessa på 
ena eller andra sättet på marken utmärktes, borde de äfven angifvas på skogs- 
kartan, såväl konceptet som de renoverade exemplaren af densamma, 
Frågan: Huru böra ekutsyningshandlingarne ingifvas, för att förenkling därutinnan 
måtte erhållas? besvarades sålunda, att en dylik förenkling vunnes och borde åväga- 
bringas på så sätt, att blanketter till sammandrag af ekutsyningsansökningarne af 
öfverjägmästaren utsändes till jägmästarne, hvilka hade att ifylla vederbörliga kolum- 
