OM VIKTEN AF SVENSKA SKOGENS BEVARANDE. 249 
endast på skogskapitalets bekostnad, och när det är slut, så brister 
bubblan och med den industrien. Den industri åter, som hvilar på en 
uthållig skogsafkastning, antingen det nu gäller sågtimmer, trämasseved 
eller kolved, den industrien kommer att bestå och i alla tider skänka 
arbete och föda åt tusenden sinom tusenden. Men den uthålliga af- 
kastningen existerar med få undantag icke å enskildes skogar utan endast 
a statens skogar. 
Jag har hört uppgifvas, att bland en del riksdagsmän den uppfatt- 
ningen skulle vara rådande, att kronoparkers bildande skulle ha till 
följd dyrare utskylder i kommunerna, enär kronoparkerna skulle vara 
befriade från att erlägga utskylder. Detta är naturligen misstag. Det 
är väl sant, att en del äldre kronoparker icke deltaga i kommunens 
utskylder, men alla nyinköpta, som ju utgöras af i mantal satt jord, 
måste naturligen deltaga i kommunala utskylderna i samma utsträck- 
ning som hvarje enskild egendom inom kommunen. 
Det är emellertid gifvet, att önskemålet beträffande statens ytter- 
ligare förvärfvande af skogsmark, kan, äfven om riksdagen beviljar me- 
del härtill, endast småningom gå i uppfyllan, ty inköpet af skogsmark 
kan naturligen icke fortgå hastigare, än hvad med god statshushållning 
är förenadt. Men under tiden hinna alla enskilda skogar att sköflas 
och vårt skogskapital således att försvinna. Därför måste vi äfven 
vara betänkta på andra, snabbare verkande medel att bevara våra sko- 
gar. Då ha vi intet annat än lagstiftning att tillgå. 
Vi hafva i dagarne fått en ny skogslag. Den är nog nyttig och 
god i och för sig, men den gäller endast återväxten, d. v. s. föreskrif- 
ver skyldighet att återplantera, när man kalafverkar. Den hejdlösa 
skogssköflingen kommer således att pågå lika som förut, och till slut 
ha vi endast buskar kvar i vårt kära fädernesland. 
Redan för 8 år sedan framlade jag i min då utkomna bok »Ra- 
tionell skogsafverkning>» ett förslag till lagstiftning för enskilda skogar. 
Tiden medgifver icke, att jag uppläser detta förslag, utan får jag hän- 
visa den härför intresserade till min nämnda bok. Förslaget går ut på 
att en skog ej får afverkas hårdare än den tillväxer, men om tillväxten 
befinnes vara för liten, d. v. s. att skogsmarken icke alstrar det mesta 
möjliga, som hon skulle kunna göra, ifall hon vore normalt beväxt, så 
må afverkningen tills vidare sättas 10 & under tillväxten, på det att 
virkeskapitalet må så småningom öka och till slut bli normalt. 
Den af mig föreslagna lagen behöfver ej stöta på sådana svårig- 
heter vid tillämpningen, som den nyss antagna återväxtlagen kommer 
att göra. Den förra stödjer sig på matematiska siffror. Den senare 
däremot lämnar plats för subjektiv uppfattning och godtycklighet, och 
