250 UNO WALLMO. 
jag beklagar på förhand de herrar domhafvande, som få sig ålagdt att 
döma efter densamma. 
Att riksdagen redan år 1896 var gynnsamt stämd för en lag, af- 
sedd att förebygga öfverafverkning, framgår af dess underdåniga skrif- 
velse till Kungl. Maj:t den 13 maj sagde år angående tillsättande af en 
skogskommitté, ty i denne senares betänkande sid. 2 heter det: »Likaså 
ansåge riksdagen, att uti en för landet i dess helhet gällande lag kunde 
gifvas allmänna bestämmelser mot en skadlig öfverafverkning af skog.» 
Men i vår nya skogslag finnes intet inrymdt härom. Den allra vikti- 
gaste saken, lifssaken, förbigås med tystnad, och den skadliga öfver- 
afverkningen får allt fortfarande florera. 
Frågan om en ny skogslag, en verkligt effektiv skogslag, måste 
därför tagas upp igen, och sedan blir allra enklast att i hufvuddrag 
acceptera den af mig föreslagna lagen, hvarigenom afverkningen skulle 
komma att regleras med hänsyn till skogens tillväxt. 
Tillämpningen af lagen i fråga möter som sagdt alls inga prak- 
tiska svårigheter. Om man i och för bestämmande af afverkningens 
storlek under första 10-årsperioden icke vill göra en särskild tillväxt- 
undersökning, kan man nöja sig med att för skogen i fråga uppskatta 
hela virkesmassan samt dividera densamma med 350, hvarigenom till- 
låtna årliga afverkningsbeloppet approximativt erhålles. Vid nästa revi- 
sion uppskattas ånyo virkesmassan å egendomen, hvarvid tillväxten un- 
der gångna perioden kan beräknas genom att jämföra den nuvarande 
virkesmassan med den vid förra taxeringen erhållna virkesmassan under 
samtidigt aktgifvande på det under tiden mellan de båda taxeringarne 
bokförda afverkningsbeloppet. 
Jag vill ej ingå ytterligare i detalj, utan må det sagda vara nog. 
Med mitt anförande har jag endast velat påvisa, att svenska skogen 
är i ytterlig fara, men att enkla men effektiva medel för dess bevarande 
finnas. Nu gäller det endast att få ögonen öppna på regering och riks- 
dag, så att en ny skogslag hastigt kommer till stånd. Man får icke 
blunda för den fara, som hotar landet genom framtida skogsbrist. Det 
duger icke längre, att man invaggar sig i bedrägliga drömmar och 
tröstar sig med att kommer tid, kommer råd. Peter den store sade: 
förlorad tid påminner om döden. Och de gamla romarne sade: 
periculum in mora, det är fara i dröjsmålet. 
Om det är i svarta färger jag målat våra skogars tillstånd, så kan 
detta ej hjälpas, ty sanningen måste fram. Hur ofta t. ex. får man ej 
läsa i tidningspressen, att den och den stora egendomen försålts, och 
några dagar efteråt annonseras efter hundratal huggare och dragare. 
Och efter ytterligare några veckor får man under rubriken »>lifligt i 
