258 DISKUSSION. 
Detta anser jag för öfrigt omöjligt, ty därtill skulle åtgå milliarder kronor. 
Tyngdpunkten kommer därför att fortfarande, äfven om vi anslå flera millioner 
kronor om året till inköp af mark, ligga hos de enskilde. 
Den skogslag, som nu är för den enskilde införd, bör man icke ändra, 
utan man måste först se till, huru den kommer att verka. Den kan upp- 
hjälpas, om så behöfves, men vi böra icke framkomma med en ny lag. 
Jag tror därför, att staten icke bör för mycket forcera frågan om markinköp, 
utan hellre afvakta tiden för den nya skogslagens verkan, innan nya projekt 
afgifvas. 
Disponenten Ljungberg: Här har talats om kärlek till skogen, och kär- 
leken till skogen kan mätas olika liksom kärlek till alla andra ting. Jag vet 
mycket väl, att en del människor har förkärlek för antikviteter. De åsätta 
dem ett slags affektionsvärde, som icke kan mätas med penningar, och som 
man lägger sig till med, därför att man har råd att hafva det och för att betrakta 
det ibland, såsom en antikvitet eller en juvel eller en vacker diamant. Jag 
vill här icke klandra någon af statens skogstjänstemän, långt därifrån. Jag 
vet, att de hafva stora revir att sköta, och jag vet också att på senare tider, 
åtminstone i våra bygder, man börjat en liflig verksamhet för att ersätta sina 
föregående försummelser. Låt mig villigt och gärna erkänna detta. För 
omkrig 15 år sedan träffade jag en statens skogstjänsteman — kanske han 
är här närvarande. Jag frågade honom: huru skötas statens urskogar? Jo, 
vi ämna dela upp dem i 100 parceller och afverka det redan då öfvermogna 
virket med en hundradel om året. Men, herre gud, svarade jag, då kommer 
ju icke den sista hundradelen att afverkas förrän om hundra år, och tänk 
hvilken ränta ni förlorar. Därpå svarade han: ränta behöfva vi icke räkna 
med. Jag antar dock, att detta var ett undantag. Och jag antar att äfven 
statens tjänstemän räkna med räntor, ehuru de kunna räkna med väsentligt 
lägre räntor än den enskilde. 
Jag vill därmed hafva sagdt, att det kan finnas personer, som hafva så 
stor kärlek till skogen, att de sätta affektionsvärde därpå såsom på antikvi- 
teter. Jag skulle icke hafva talat om kärlek till skogen gentemot herr Walmo, 
om icke, såsom jag tror, det bolag, jag representerar, hade någorlunda rent 
samvete i detta afseende. Men jag kan här säga — och det finnes en af 
bolagets jägmästare här, hvilken kan vitsorda det — att ända intill sista 
tiden har bolaget på skogsvård, afdikning, sådder m. m. nedlagt väsentligen 
mera än hvad staten gjort på sina skogar inom vår provins, om man jämför 
arealerna. Således finnes det nog äfven i Dalarne kärlek till skogen. 
Beträffande produktionen af virke i Dalarnes skogar torde det vara af 
intresse för några af de här församlade att erfara, att våra beräkningar hålla 
sig omkring 1 1/; kubikmeter per hektar i stort sedt, och att vi därefter, ehuru 
något lägre än denna siffra angifver, hafva inrättat våra hushållningsplaner, 
så att på vår mark kommer icke att ske någon öfverafverkning. Af det lilla 
värdefulla häfte, som Föreningen för Skogsvård utsändt, finner man på sidan 
20, att produktionen enligt undersökningar, gjorda å s. k. profytor inom 
nedannämnda områden, visat följande resultat: i Västerbotten 3,2 kbm., i 
Gästrikland 4.7 kbm., i Dalarne 4,3 kbm., i Västmanland 4,8 kbm. och i 
Värmland i lärkträdsbestånd 7,6 kbm., allt per har. Jag hoppas, att med 
dessa siffror för ögonen de här församlade fortfarande skola hvar och en i sin 
stad, söka att i allt hvad på dem beror eliminera bort den icke producerande 
