260 DISKUSSION. 
Om vi därefter öfvergå till nästa siffra 5,000,000 kbm. som förfares i 
skogen, så synes det som herr Wallmo ej beaktat att genom utvecklingen af 
kummunikationsväsendet man lättare kan tillgodogöra sig mycket, som nu 
ruttnar bort i våra skogar, och att man genom ökad upplysning äfven där- 
vidlag kan tillvarataga mycket, som nu genom brist på insikt förfares. 
Nästa siffra upptager 5,087,000 kbm. för bergsbruket. Han har därvid 
ej heller tagit hänsyn till, att genom anrikning af malmerna och genom för- 
bättrade kolningsmetoder förbrukningen af virke för bergsbrukets behof bör 
kunna minskas. 
Dessa och liknande omständigheter synes mig hafva 1 hans inlednings- 
föredrag icke blifvit nog beaktade. 
Det var emellertid egentligen icke detta, som uppkallade mig, utan det 
var den framkastade planen att vilja lägga all skog under statens välde. 
Därför att skogen icke skötes så väl i Sverige och därför att en fortsatt 
skogsförbrukning till nuvarande kvantitet skulle leda till ett hastigt uttömmande 
af skogskapitalet, vill man föreslå en sådan åtgärd som att lägga all skog 
under statens välde, d. v. s. att all skog skulle skötas genom staten och dess 
funktionärer. Det vore detsamma som att säga, att eftersom jordbruket i 
Sverige icke skötes så väl och vi måste importera spannmål för vårt bröd- 
behof, borde vi låta allt jordbruk tillhöra staten och skötas genom dess 
tjänstemän. Våra malmtillgångar äro betydande, men tillväxten är lika med 
noll. Konsekvensen häraf skulle enligt samma tankegång vara att, om icke 
all brytning förbjödes för att icke minska malmtillgången, staten åtminstone 
borde blifva ägare till alla grufvor för att bättre reglera brytningen. — Hvart 
skall allt detta taga vägen? Skall i vårt land de enskilda samhällsmedlem- 
marnes initiativ och handlingskraft, deras lust till nya företag, deras fria 
energiska arbete för ekonomisk utveckling alldeles förintas och försvinna, 
för att allt må skötas genom statens funktionärer enligt reglementen; instruk- 
tioner och förordningar? Skall samhället än mer byråkratiseras, skola vi söka 
hamn i den fullkomligaste statssocialism? — Är icke i stället rätta vägen den, 
som denna förening beträdt, att oaflåtligt söka upplysa individerna för att 
landet i sin helhet må vinna ökad styrka? För mig gäller ännu den gamla 
germanska uppfattningen att af de fria individernas insikt och kraft beror 
samhällets styrka och välfärd. »Salus publica est salus privatorum.» 
Jägmästaren Sylvan: Jag skall endast bedja att med några få ord få 
beröra värdet af de kalkyler, som af herr Wallmo blifvit uppställda angående 
tillgång och förbrukning af virke för hela riket. 
Detta är icke en ny fråga, utan den har varit på tapeten i 50 å 60 
år. Biskop Agardh uppställde dylika kalkyler. Sedermera framställdes 
sådana af hofjägmästaren Ström d. ä. och slutligen framlades de af Thelaus. 
Ström anslog förbrukningen till en famn per person. ”Thelaus ökade den 
till en och en half famn, och jag vill minnas, att 1866 års skogsmöte på- 
visade, att det var vanskligt att uppställa dylika kalkyler, ty premisserna 
voro ofta oriktiga och följaktligen voro konklusionerna därefter. Vid samma 
möte påvisades det, att det var svårt att uppställa beräkningar för ett så 
vidsträckt område som hela vårt rike, utan om någon intresserade sig därför, 
borde sådana uppgöras för ett revir eller ett särskildt mindre område, då 
kunde man komma till ett tämligen exakt resultat. 
