264 DISKUSSION. 
kan lefva blott genom skogens uthålliga afkastning, och därvidlag kommer 
staten att göra mycket till genom att skaffa sig skogar här och hvar i Sverige, 
hvilka kunna skydda denna industri. Det är väl stor skillnad på, om staten 
är stor skogsägare och om staten är ägare af en stor åkerareal, hvilken jäm- 
förelse herr Tigerschiöld uppdrog. Erfarenheten visar, att skogen skötes bäst 
samfälldt, d. v. s. af staten, under det att åkerjorden skötes bäst per caput. 
Det är två skilda saker, beroende på att olika faktorer spela in. Skogen 
skall skötas gemensamt, men åkerjorden, som jag nämnde, af samhällets sär- 
skilda medlemmar. Detta påstående behöfver knappast bevisas, ty det har 
erfarenheten bevisat. 
Disponenten Hasselblad: Denna fråga har blifvit sedd från skilda sidor, och 
jag vill i korthet endast instämma med dem, hvilka yttrat sig optimistiskt i 
denna fråga. 
Konsul Kempe yttrade, att sågverken nödvändigt behöfva vara ägare af 
skogar, och jag ber att häri få instämma. Det är äfven nödvändigt att re- 
sonera så, att när ett träd är moget i ekonomiskt hänseende, så skall jag 
använda det på det sätt, som är lämpligast för ekonomien. 
Skogschefen Karsberg: Med anledning af herr Wallmos pessimistiska upp- 
fattning rörande återväxten och kanske äfven i fråga om skogstillgången här 
i landet skall jag bedja att få nämna något om min egen erfarenhet i detta 
afseende. Jag har i 30 års tid varit i tillfälle att sköta omkring hundratusen 
tunnland skog, och då jag började min verksamhet, sade min företrädare: 
skogen är slut snart, så att om några år måste afverkningen minskas. Jag 
räknade då upp skogen, hvartenda timmerträd, och fortsatte afverkningen i 
samma skala som förut. Efter 10 år gjorde jag en ny uppräkning, och då 
befanns det att vi hade större virkesmassa på samma areal, än då jag bör- 
jade. Sedermera har jag fortfarit med att hvart femte år räkna upp timret 
och på vanligt sätt taxera den öfriga skogen och jag har funnit, att virkes- 
massan blifvit större och större. För närvarande är kubikmassan 30 
större än 1875, då jag tillträdde tjänsten. Det är naturligt, att det gröfre 
virket så småningom försvunnit och att dimensionerna sålunda blifvit mindre; 
men virkesmassan är dock i alla fall större. Jag talar nu endast af egen 
erfarenhet från det område, där jag haft min verksamhet; däremot känner 
jag icke till de öfriga delarne af landet. 
Herr Wallmo nämnde, att vi skulle få skogsbrist om någon tid. Redan 
på 1600- och 1700-talen påstods det, att det skulle bli skogsbrist. Jag tror 
emellertid icke mycket därpå. Den nya skogslagen har kommit till hjälp. 
Den omständigheten att vi få återväxt på kalmark är för vårt land en myc- 
ket viktig sak, och jag har varit i tillfälle att med glädje se huru ifrigt det 
inom Skogsvårdsstyrelserna redan nu arbetas på att få skogskulturer till stånd. 
Jag tror således icke för min del, att det är så farligt med den skogsbrist, 
som påstås skola uppkomma. De beräkningar, som af herr Wallmo äro 
gjorda, och här till påseende upptecknade hafva nog skett i bästa öfver- 
tygelse, och för min enskilda del uppskattar jag högt herr Wallmos här 
ifrågavarande omdöme, men då allt skall ske i så stor skala som här är 
framställdt, så tror jag, att medeltalet af årstillväxten, beräknad för hela lan- 
det, lätt kan blifva felaktigt och missledande. 
Fägmästaren Hollgren: Jag vill endast påpeka, att jag icke motsatte 
mig markinköp, utan endast sade, att de icke böra fortgå i större skala än 
