OM VIKTEN AF SVENSKA SKOGENS BEVARANDE. 265 
nu är fallet. Följden måste blifva, att skogstjänstemännen blifva öfverhopade 
med för mycket arbete, om markinköpen skola pågå i större skala än nu. 
Jag tror icke, att skogstjänstemännen äro rädda för det arbete, som de 
hittills fått sig ålagdt, men skall arbetet blifva tio gånger så stort som nu, 
blir förhållandet annorlunda. Hufvudsaken är emellertid, att skogen skötes 
intensivt och väl, och det kan icke ske, om man lägger för mycket arbete 
på tjänstemännen. Det finnes en gräns för allting här i världen. 
Disponenten Ljungberg: Jag vill endast nämna, att det finnes personer 
inom denna församling, hvilka kunna kontrollera de uppgifter jag lämnat, 
så att dessa innehålla således endast den enkla sanningen och fakta som 
förekommit. 
Öfverjägmästaren Wallmo: Beträffande ännu en gång herr Hollgrens 
yttrande, att staten icke bör lägga under sig mera mark, för att icke i alltför 
hög grad öka personalens arbete, så vill jag säga, att det är gifvet, att när 
detta arbete blir alltför stort, så tager riksdagen detta i beaktande, såsom 
hittills skett. Då större markinköp kommit till stånd, så har arbetet blifvit 
fördeladt på större antal skogstjänstemän. Nya revir hafva bildats såsom 
Grönbo och Klotens revir, och nya skogsstatstjänster hafva blifvit skapade. 
Således bör icke detta utgöra något hinder för markförvärf till staten. 
Riksdagen vet nog, huru mycket en människa tål vid att arbeta. Om mera 
mark inköpes, kommer nog skogspersonalens antal att i sin mån ökas. 
Hvad slutligen de af mig angifna tillväxtsiffrorna angår, så har jag, som 
förut nämnts, gjort mycket vidlyftiga undersökningar för att kunna bestämma 
dem, och jag måste hålla på dem, ända tills någon fackman, som har gjort 
ändå större undersökningar än jag, kommer och säger att de tåla vid jämk- 
ning med en eller annan tiondel uppåt eller nedåt. Frågan gäller emellertid 
icke dessa tiondelar, utan frågan gäller likvisst: förekommer öfverafverkning 
i Sverige eller icke? Därvidlag spelar det, såsom jag nyss nämnde, icke 
någon så stor roll, om det är några millioner kubikmeter mer eller mindre. 
Hufvudvikten ligger på att besvara frågan: förekommer öfverafverkning eller 
icke? Finnes öfverafverkning, så kan den nya lagen icke hindra detta, utan 
en ay lag måste komma till stånd. För att öfverafverkning i stort sedt 
verkligen icke skall äga rum i Sverige, fordras att å en hel del egendomar 
afverkas mindre med skog, än hvad därstädes tillväxer, så att virkeskapitalet 
således ökar å dessa skogar i samma proportion som öfverafverkning äger 
rum på andra håll. Ty vi som äro här samlade, veta ju, att i alla våra lands- 
ändar sker öfverafverkning, därigenom att den ena egendomen efter den andra 
spolieras på skog. Men tro herrarne då, att det finnes många skogsägare, 
som i motsvarande mån göra besparingar på sin skog? Jag känner till 
stora trakter i vårt land, men jag vet icke, att sådana skogsägare finnas. 
Jag vet, att det finnes några få, som verkligen icke afverkar mera, än hvad 
skogen tillväxer, men jag vet ingen, som afverkar mindre. Således kvarstår 
det faktum, att här sker öfverafverkning, och att sådan förekommer i stor 
skala, då vi icke hafva någon motvikt i afseende å skeende besparingar. 
Vi se till höger och vänster, huru gårdar spolieras. Skogssköfling förefinnes 
således, och äfven om de siffror jag uppgifvit icke äro exakta på någon 
tiondel när, så inverkar detta alls icke på hufvudfrågan, utan betyder 
endast, att det dröjer ett tiotal år mer eller mindre, innan skogen i Sverige 
tar slut. 
