272 DISKUSSION. 
JT 
Diskussion. 
Öfverjägmästaren Fredenberg: Tnledaren af den föregående frågan, öfver- 
jägmästare Wallmo, betonade flera gånger, att den skogslag, som från och 
med detta år trädt i kraft, icke skulle kunna hindra skogssköfling och att 
således lagen i fråga vore en ren återväxtlag. Jag ber emellertid att få 
erinra, att $ I i lagen lyder sålunda: »Å skogsmark, tillhörig enskilde, 
må ej afverkning så bedrifvas eller efter afverkningen med marken så för- 
faras, att skogens återväxt uppenbarligen äfventyras.» Jag tror, att denna 
ordalydelse icke kan tolkas så, att skogen får sköflas hur som helst. Det 
bör därför vara en stor uppgift för skogsvårdsstyrelserna att bibringa all- 
mänheten kännedom om verkliga innehållet i denna paragraf, så att den må 
få klart för sig, att det icke går an att afverka skogen hur som helst för 
att sedan medelst kultur söka åstadkomma återväxt. Särskildt därför, att 
denna lag skall gälla för äfven Norrland, måste man ock antaga, att det 
varit lagstiftarnes mening, att lagen skall tolkas så Ty i Norrland — åt- 
minstone å stora områden därstädes — kan man icke tänka sig att åstad- 
komma återväxt medelst kultur, enär omkostnaderna därför skulle blifva all-. 
deles för stora. 
Lektor Nilsson: Jag förmodar att skogsvårdsstyrelserna icke endast hafva 
att se till, att den nuvarande skogen bibehålles, utan äfven att sådana marker, 
som af ålder äro kala, blifva skogbärande. Därvidlag tror jag, att de skulle 
kunna uträtta mycket godt, särskildt genom att låta upprätta enhetliga kultur- 
planer för större sammanhängande områden. 
På sådana kala marker är det nämligen väsentligast vindarne man har 
att kämpa emot. I södra Sverige är det särskildt två slags marker som 
härvidlag komma i fråga, nämligen Ölands alfvar och de stora ljungheds- 
områdena. På Öland verkar vinden icke särskildt ogynnsamt på skogen, 
utom i ett fall. På vintern drifver snön med ostliga vindar in i bestånden. 
Några meter från östra kanten af dessa hopa sig snödrifvorna och bryta 
ned ungskogen öfver ett bälte af 10—13 meter. Det är gifvet, att om man 
kultiverar små stycken här och där, brytes ett bälte ned i hvarje sådant 
stycke, men kan man få till stånd en gemensam plan för ett större område 
tror jag, att man skulle kunna nedbringa förlusterna genom snötryck till ett 
minimum. Detsamma gäller äfven våra större hedområden. 
Äfven där vållar vinden svårigheter, och äfven där torde man kunna 
minska svårigheterna genom att uppgöra gemensam plan för ett större om- 
råde. Jag föreställer mig, att länsjägmästarne skulle kunna försöka få reda 
på, hvilka marker kunde vara att påräkna för skogsodling under t. ex. 10 år, 
och sedermera upprätta gemensamma planer för dessa marker. Det gäller 
därvid att börja på de mest skyddade ställena och att så småningom göra dessa 
stora kalmarker allt mindre och mindre. Genom ett planmässigt ordnande 
af kulturerna för större områden skulle äfven en annan fördel kunna vinnas, 
nämligen att få en för skogens framtida bestånd förmånlig omväxling af 
olika trädslag. 
