334 J. MEVES. 
ledning för att närmare studera insektens lefnadssätt och de mot den- 
samma vidtagna åtgärdernas nytta. Fjärilslarverna voro vid denna tid 
i allmänhet fullvuxna, och endast högst undantagsvis påträffades mindre 
exemplar. De näst föregående vår med tillhjälp af små träspadar på 
trädstammarne vid brösthöjd åsatta limringarne, som skulle afskära 
larvernas tåg från vinterkvarteren på marken till barrfödan i träd- 
kronorna, hade en bredd af 4 cm., således dubbelt mot den som hos 
oss användts mot nunnan. Detta visade sig ock väl behöfligt, allden- 
stund de nedanför myllrande stora larverna i olikhet med nunnans lar- 
ver, med all makt sökte forcera limmet och till och med ofta glupskt 
åto däraf, hvilket för dem själfva visserligen medförde säker förgiftnings- 
död, men vid smalare ringar skulle hafva kunnat åstadkomma brescher 
i limförskansningarne och sålunda bereda väg till provianten där uppe för 
de efteråt anstormande hungriga larverna. Denna glupskhet på lim hos 
en del individer var synnerligen anmärkningsvärd och väckte tanken på 
dilirianter, som icke kunna afhålla sig från att sätta i sig massor af 
alkohol, ehuru de veta detta vara deras säkra undergång. De af sådant 
vildt dilirium befallna larverna kändes i handen mycket slappare än friska 
larver, och deras exkrementer, i stället för att utgöras af hårda, torra, 
gröngula, refflade cylindrar, voro formlösa, klibbiga klumpar af samma 
svartbruna färg som limmet. 
Oaktadt alla ansträngningar från larvernas sida såg jag ej något 
exempel på att stormningen lyckades. 
Enligt hvad mig berättades hade de öfvervintrade larverna i all- 
mänhet varit nära fullväxta. Redan i början af april, vid + 10 å 18” 
temperatur i skuggan, hade larver, till stor förskräckelse för dem, som 
då ännu icke hunnit fullborda limningen, börjat uppstiga i träden från 
vinterkvarteren under markbetäckningen, men de gingo lyckligtvis åter 
ned vid efterföljande kyliga väderlek. Den starkaste uppvandringen 
hade ägt rum i slutet af april och början af maj. 
De angripna skogstrakterna bestodo hufvudsakligen af glesa, rena 
tallmoar, där renlaf utgjorde en afsevärd del af markbetäckningen. 
Stundom, men sällan, voro dock äfven blandade tall- och granbestånd 
hemsökta. 
Där skogen under föregående sommar blifvit afbarrad af larverna, 
hade den under påföljande vinter afverkats; men där insekten ännu 
icke hunnit fullborda sitt förstörelseverk under år 1902 och nu våren 1903 
förgäfves bemödade sig att öfvervinna limskansarne för att uppnå träd- 
kronorna, framstod tydligen limmets absoluta verkan. Under det att 
nedanför limbältena och på marken funnos massor af döda och döende 
larver, kunde inga upptäckas i kronorna, hvilka nu sköto nya skott 
