358 ÅTGÄRDER TILL DEN SVENSKA JAKTENS FÖRBÄTTRANDE. 
ensstämmelse med Jagt-Författningarne begagnas: börande det vara 
Jägeri-betjeningen obetaget, att sjelf göra dessa inrop; äfvensom den- 
samma i alla händelser skulle ega, att obehindrad inom parken eller 
allmänningen idka allt slags rofdjursjagt.> En särdeles varm och nitisk 
förespråkare fingo dessa idéer äfven i den framsynte förste hofjägmästa- 
ren 7. L. B. von Greiff (född 1757, död 1828), hvilken vi hafva all an- 
ledning att i denna tidskrift särskildt minnas äfven därför, att han vid 
1809 års riksdag uttryckligen varnade för att lämna allmänningar och 
kronoskogar till enskildes fria disposition — en ropandes röst, som för- 
gäfves sökte göra sig hörd, enär såsom vi veta ' staten i enlighet med 
kungl. bref af 1811, 1816, 1819 och 1824 afhände sig högst betydande 
arealer. Samme von Greiff ingaf den 12 december 1828 — tolf dagar 
före sitt frånfälle -— till ridderskapet och adeln ett memorial, däri han 
i likhet med Sprengtporten och Ström yrkade bevillning på dem som 
idka jakt. Samtidigt ingafs af riksdagsfullmäktigen från Karlstads län 
Jan Erik Jansson, som säger sig »sjelf icke utan framgång öfvat rof- 
djurs-jagt» och alltså synes med ämnet förtrogen, en liknande motion 
i bondeståndet. Frågorna behandlades vid 1829 års riksdag men föllo 
igenom. Vid 1834 års riksdag var Jansson — eller Fean Erik Feansson, 
såsom han nu skrifver namnet — färdig med en ny, välskrifven motion 
i ämnet, och ungefär samtidigt (den 28 februari 1834) inlämnade 3o- 
hannes Olsson från Karlstads län en liknande motion. Emellertid af- 
slogos båda motionerna. 
Enligt nådigt uppdrag utarbetade dåvarande öfverjägmästaren och 
intendenten vid k. Djurgården Z. ÅA. Ström, sedermera hofjägmästare 
af Ström, den länge gällande »Stadga angående Jagt och Djurfång» af 
den 13 april 1808. Direktören för k. Skogsinstitutet, öfverjägmästare 
G. Segerdahl erhöll sedermera, den 22 december 1858, n. uppdrag att 
utarbeta förslag till ny jaktstadga. Först den 21 oktober 1864 publice- 
rades emellertid den nya stadgan, som ännu är gällande och nog på 
sin tid företedde ett väsentligt framsteg, ehuru den aldrig varit rätt 
lyckad, alltid tarfvat pålappningar och numera på grund af kulturella 
förhållanden hunnit blifva föråldrad och olämplig. En betydande ändring 
i denna stadga skedde den 31 december 1892, då förföljningsrätten upp- 
häfdes beträffande allt villebråd utom björn, varg, lo och järf. Ar 1869 
borttogos de af statsmedel utgående premierna för räf, örn, uf och hö- 
1 Se härom bl. a. jägmästare A, G. Loenboms utredning i föreliggande tidskrift 1903, 
sid. 316. 
