EN INSEKTSHÄRJNING OCH DESS INFLYTANDE PÅ VEGETATIONEN. 387 
gräs och örter i myckenhet. Detta är vanligen fallet efter c:a 30 år 
under i öfrigt gynnsamma förhållanden. Härjningarne tyckas sålunda ej 
vara i stånd, att mer varaktigt påverka skogssamhällets utveckling. 
Men i verkligheten förhåller det sig dock annorlunda. Markbetäcknin- 
gen förändras visserligen ej i väsentlig mån, men den nya björkgeneratio- 
nen är dock annorlunda än den gamla, i det att denna i högre grad 
än den förra beskuggar marken. Hvarje björkstubbe, som förut represen- 
terat en eller några få stammar utvecklar nämligen nu ett större antal 
sådana. På så sätt ställa sig möjligheterna för tallens föryngring vida 
sämre efter härjningen än före densamma. Under första tiden efter härj- 
ningen är marken betäckt af en för tallfröet ogenomtränglig gräsmatta. 
Sedan björken uppvuxit, och denna matta glesnat, hvarigenom marken 
blifvit lämpligare för tallfröets groning, minskas emellertid ljustillgången ge- 
genom det sig allt mer slutande björkbeståndet, så att den unga tallplantans 
ljusbehof slutligen ej kan tillfredsställas. Under sydligare breddgrader skulle 
skuggan under björkarne ej kunna hindra tallens uppkomst, men i vårt 
lands nordliga delar har detta träd andra ljusbehof än längre söderut. 
Ännu mer olika i afseende å detta behof är tallen i fjälltrakterna. 
Härtill kommer ännu en faktor att tagas i betraktande vid öfvervägande 
af tallens föryngringsmöjligheter. I fjälltrakterna och i synnerhet vid 
skogsområdets öfre gräns sätter tallen mera sällan frö, och då sparsam- 
mare än hvad annorstädes är fallet. Ännu en faktor, som bör tagas i 
betraktande är björkens lifslängd i fjälltrakterna”. 
Sedan de döda björkstammarne förmultnat så mycket, att de af vin- 
den kunna kastas omkull, upptages marken af andra växtarter. Sålunda in- 
tränger den i fjälltrakterna tämligen allmänt förekommande enen (Yuni- 
perus communis L var. nana. Willd.), som slår sig ned under de om- 
kullfallna björkstammarne eller invid stubbarne. Med fullkomlig tydlighet 
framträder detta förhållande å endast af insektslarver härjade skogar. 
Anledningen härtill torde antingen vara den, att björklämningarne på 
ett eller annat sätt bereda jordmånen på ett för enen fördelaktigt sätt, 
eller att dessa utgöra ett hinder för de i drift komna enfrukterna. Detta 
senare alternativ synes mig dock mindre antagligt, då kottarne sålunda 
gifvetvis borde stanna äfven invid andra å marken liggande hinder, såsom 
stenar, etc. Att kottarne kunnat blifva transporterade af fåglar, ligger 
ej utom rimlighetens gränser. ' Dock vilja vi ej ge oss in på några vidare 
gissningar angående denna fråga. Visst är emellertid, att enen å dessa 
härjningsplatser med undantag af ett eller annat gammalt exemplar, 
uppträder endast under å marken liggande döda björklämningar. Sedan 
! Denna är sannolikt ej rätt uppskattad. Skäl förefinnas att tro att den i fjälltrak- 
terna är vida högre än som vanligen framgår af litteraturen, 
