398 HUGO SAMZELIUS. 
rotande af rof och skadedjur») och fanns tidigare äfven i Svenska Jägare- 
förbundets stadgar (»att åstadkomma och befordra rof- och skadedjurs 
utrotande»), tills lydelsen på 1890-talet enligt hemställan af underteck- 
nad förändrades till den förbundet värdigare: »att söka hålla rof- och 
skadedjur inom behöriga gränser.» 
Hela denna källarmästaraktiga indelning af vårt lands högre djur- 
värld i skadliga och nyttiga djur är i själfva verket osympatisk. Den 
legaliserar en hel del af de grymheter, som begås mot de på grund 
af sina lifsförhållanden i allmänhet högt utvecklade »skadliga rofdjuren>, 
hvilka, dessutom, väl ingen natur- och djurvän ville se helt utödda eller 
utrotade. Att okynnet opåtaldt skall få röfva deras ägg eller ungar 
(jaktstadgans $ 13 talar endast om ägg och ungar af »fridlysta fåglar» 
eller »annan nyttig hafs- eller sjöfågel»), äfvensom ägg och ungar af 
hela den kategori (sångfåglarna etc.), som jaktstadgan lämnar åt sitt öde, 
kan ej gärna anses vara en lämplig anordning. I jaktkommitterades 
förslag lyder paragrafen åtminstone något litet förbättrad: »ej heller 
vare det tillåtet att från nyttigt vildt, som icke fridlyst är, taga ungar 
eller ägg, där det ej sker för studier eller annat nyttigt ändamål.» 
Dansken Boganis (den framlidne kaptenen, författaren och fram- 
stående jägaren MW. Dinesen) har i sina »Jagtbreve» och »Nye Jagt- 
breve» yttrat sig mycket ironiskt om jaktlagens här åsyftade gruppering. 
Han säger t. ex.: »den numera mycket omdisputerade räfven kallas ju 
skadlig från jaktlig och nyttig från forstmässig synpunkt, och jag tror 
icke ens att man bör kalla roffåglarna afgjordt skadliga, äfven om man 
ville rita ett streck öfver alla skönhetshänsyn.» Vidare yttrar han: 
»lagstiftarne ha gått ut från den besynnerliga uppfattningen, att det 
finns två slags vildt: nyttigt och skadligt — jag kan verkligen icke 
förstå, hvarför en harstek skulle vara mera nyttig än en räfskinnspäls.» 
En annan dansk, hofjägmästaren C. F. E. von Holstein-Rathlou, har i Dansk 
Jagttidende 1894 skrifvit en artikel, där han med all kraft häfdar äf- 
ven de »skadliga» djurens rätt till hänsynsfull behandling under afvels- 
tiden. Han framhåller att en jaktlag, förutom sin uppgift att reglera 
den enskildes rätt till jakt, bör hafva till ändamål 277 skydda villebrådet 
mot förföljelse under bestämda årstider (afvelstiden), a? freda villebrådet 
mot omänsklig och barbarisk behandling (förbud mot fångstredskap och 
utläggande af gift), azt afvärja villebrådets alltför starka ökning och där- 
igenom å egendom uppkommande skada, azt utrota »skadligt» (icke 
matnyttigt) villebråd samt att beskydda djur i faunan af estetiska hän- 
syn. Jaktlagen bör skrifvas sålunda att den icke sårar någon med hän- 
syn till human och barmhärtig behandling af det vilda, som i den grad 
är underkastadt vårt godtfinnande, att en paragraf bestämmer dess vara 
