ÅTGÄRDER TILL DEN SVENSKA JAKTENS FÖRBÄTTRANDE. 399 
eller icke vara. Uttalas i en jaktlag ordet fredlös, bör detta aldrig 
vara nedskrifvet utan begränsning och utan undantag, ty det är sårande 
och hänsynslöst mot många människor — som i sitt inre känna och 
erkänna, att vetenskapens iakttagelser om människo- och djursjälens 
väsensidentitet måste vara riktiga —, är obarmhärtigt mot de till att 
här på jorden lefva med oss lika berättigade djuren och är slutligen 
icke öfverensstämmande med alla andra sträfvanden för civiliserade fram- 
steg här i världen. Författaren finner besluten om att utrota en »skad- 
lig» djurart oundvikliga på grund af den rätt, lagstiftningsmakten äger 
på detta område, ehuru han af allmänna estetiska hänsyn för sin del 
protesterar mot en dylik lagparagraf, ty att räfven och örnen m. fl. 
skulle försvinna ur faunan, vore en stor förlust i fråga om landskapets skön- 
het. Själfva tendensen att allt villebråd, som kan stoppas i grytan eller 
pannan och användas till föda, skall anses såsom nyttigt och fredas, 
medan alla andra djur äro »skadliga» och utrotas, synes förf. ej gilla. 
Han >»protesterar» på det tigande, fredlösa villebrådets vägnar och vädjar 
till lagstiftarnes barmhärtighets- och rättskänsla. »Skola vissa djurarter 
nödvändigt göras fredlösa, låt då bestämmelserna därom bli så humana 
och barmhärtiga som möjligt, uttala icke dödsdomen utan förmildrande 
omständighet, utan minns att djuren icke begått någon förbrytelse mot 
oss, utan endast följt sin natur. Låt hvarje vildt djur om möjligt njuta 
fred under fortplantningstiden, dräp icke räfven, så att hans hjälplösa 
ungar gå en långsam men säker hungersnöd till mötes; skjut icke örnen, 
då den har redet fullt af dunklädda, ännu icke flygga ungar, utan att 
du samtidigt är säker på att kunna klättra upp i redet och dräpa de 
värnlösa ungarna. Hvar och en vill säkerligen medgifva, att dylika 
bragder äro omänskliga och obarmhärtiga — men lagen beskyddar dem 
ännu och det är därför tid att fästa uppmärksamheten därå, ty lagstif 
tarne hafva knappast tänkt sig de nämnda ohyggliga följderna af ordet 
fredlös, utan mest tänkt på att skydda det matnyttiga villebrådet. Gif 
därför djuret fred under den tid det ynglar och gå sedan löst på det 
enligt det sätt, som du finner lämpligast och förenligt med godt sam- 
vete. Hvarje land bör komma så långt i fråga om fredningsbestämmel- 
ser i jaktlagen, att intet djur — det må vara aldrig än så »skadligt» 
— behöfver vara fredlöst under den tid, det har hjälplösa ungar. Så- 
dant är nämligen inhumant och obarmhärtigt, och man behöfver icke 
blygas öfver att vara det första land, där en humanitetshandling af an- 
tydd art utföres.> I Danmark har ändtligen en märklig bok, hittills 
utan motstycke i norden, på sin tid sett dagen: cand. mag. Oluf Win- 
ges år 1886 utgifna, 110 sidor starka bok »J&egernes skadelige Dyr», 
en logisk, om skarpsinniga iakttagelser vittnande skrift, som sprungit 
