ÅTGÄRDER TILL DEN SVENSKA JAKTENS FÖRBÄTTRANDE. 401 
»fåglarna måste släppa till sina fjädrar för prydnadsändamål och sina 
kroppar eller sina ägg till njutningsmedel; och därtill kommer, att mån- 
gen sällsynt fågelarts ägg insamlas i massor för museer.» Lektor Karl 
Starbäck har väckt motion i riksdagen om åstadkommande af natur- 
skydd och fredningsparker, doktor Paul Rosenius och docenten Rutger 
Sernander hafva athandlat frågan i pressen, likaså undertecknad (bl. a. 
i denna tidskrift och i Jägaren), och vid Föreningens för Skogsvård årsmöte 
1904 talade docenten, dr Gunnar Andersson varmt i detta ämne, som 
syntes ligga föreningens medlemmar så om hjärtat, att de voro med 
på att i mellersta Norrland freda björnen, han som enligt jaktstadgans 
$S 11 tillhör de »skadliga rofdjuren», ehuru han i regel är en både ofar- 
lig och godlynt skogsströfvare. Sedermera har en officiell natur- 
skyddskommatté, bildats, och häftet 6—7 af denna tidskrift (sid. 328 
—330) innehåller redogörelse för det intressanta och värdefulla för- 
slag, dessa kommitterade framlagt. 
Beträffande vidare skärpt kontrollöfverochbegränsningafhan- 
deln med vildt under förbjuden jaktid, är detta en mycket viktig sak. 
Hela året om köpas, säljas och serveras förbjudna djurarter, äfven vid offi- 
ciella tillfällen, och kontrollen öfver att villebrådet blifvit i laga tid åtkom- 
met är ringa eller ingen. De på 1830- och 1840-talen i vårt land bildade 
jakt- och jaktvårdsföreningarna tillförbundo dock gärna sina medlem- 
mar »att under de i jaktförfattningarna förbjudna tider afhålla sig från 
allt köp och äfven förtärande af ifrågavarande villebråd» — dylika be- 
stämmelser ingå numera veterligen icke i någon dylik förenings stad- 
gar. K. kung. den 24 oktober 1851 stadgade böter för dem, som un- 
der förbjuden jakttid sälja eller köpa fridlyst vildt, hvilket icke bevis- 
ligen blifvit fångadt under lofgifven tid. Jaktstadgan af år 1864 stad- 
gar i S 15 angående villebrådshandel etc. i förbjuden tid, men lämnar 
inga föreskrifter om stämpling af villebrådet och låter, om blott »lag- 
ligen visas kan, att detsamma blifvit fångadt under tillåten tid eller på 
annat lofligt sätt förvärfvadt», handel med vildt förekomma året rundt. 
Förhållandet i de flesta europeiska länder är helt annorlunda. I sak- 
nad af nödiga detaljbestämmelser, hvarigenom kontroll och bevisning 
bindas, förekomma nu oerhörda missbruk i detta hänseende. I Afton- 
bladet (Bil. för landtmannanäringar) upptog undertecknad frågan till be- 
handling i en artikel den 253 april 1896: »Om handel med vildt i för- 
bjuden jakttid» samt inledde denna frågas diskussion på Nordiska jägare- 
kongressen i Stockholm 1897 (Förhandl. sid. 9—27), hvarvid kongres- 
sen gjorde det uttalandet, att rättighet till vildtförsäljning skulle tillåtas 
först 2:a dagen efter det rättighet att jaga inträdt och intill 14 dagar 
efter fridlysningstidens ingång. Samma bestämmelse ingår i 5 4 af 
Skogsvårdsföreningens Tidskrift, 1905. 29 
