402 HUGO SAMZELIUS. 
1898 års jaktkommitterades »Förslag till Jagtstadga», som icke lycka- 
des göra sig hördt hos riksdagen. Frågan var senast före på Svenska 
jägareförbundets årsmöte i Stockholm april månad 1904 och har som- 
maren 1904 varit föremål för diskussion på jägarekongressen i Kristiania. 
Nyssnämnda jägareförbund har äfven ingått till k. maj:t med en skrif- 
velse angående effektiva bestämmelser mot handel med under förbjuden 
tid fäldt villebråd. I afvaktan på en rationell stadga borde alltid den 
föreskriften kunna meddelas, att intet fridlyst villebråd får salubjudas 
etc., utan att det är försedt med jägmästares, polismyndighets eller tull- 
kammares ämbetssigill. 
Angående jakten på kronoparkerna och därmed likställda kategorier 
af skogar, har denna af gammalt ansetts som ett regale, en konungslig 
härlighet. Ehuru tid efter annan i pressen särskildt numera, då ge- 
nom fortsatta markinköp statsskogarnes areal väsentligt ökats, röster 
yrkat att jakträttighet borde i någon omfattning kunna utarrenderas 
äfven på kronoparkerna — liksom i Finland, där älgjakten på krono- 
parkerna sålunda utarrenderats — torde åtminstone icke f. n. anledning 
förefinnas att bestämdt formulera en dylik begäran. Däremot synes 
det böra ifrågasättas, huruvida icke den för hvarje svensk man fria 
jakten på oafvittrade marker och kron oöfverloppsmarker borde, 
1 betraktande af att ett årligen växande antal utländska turister faktiskt 
jaga fritt i Lapplands fjäll, disponeras på ett för statskassan inkomst- 
bringande sätt. Norrmännen hafva varit angelägna om att fastslå en 
bevillning för utländings jakträttighet i statsallmänning (kronopark), och 
sammalunda kunde väl lämpligen ske också i Sverige, till hvars nord- 
ligare, natursköna och ännu förhållandevis vildtrika trakter Gellivare— 
Ofotenbanan numera skäligen bekvämt befordrar en resande främling. 
Staten borde ej minst i dessa tider, då alla skatteobjekt uppletas och 
med nästan ängslig omsorg utnyttjas, söka få någon reveny af den 
begärliga jakten i Lappland, i samband hvarmed åtgärder kunde träffas 
för att skydda det därstädes befintliga villebrådet mot ett hejdlöst för- 
följande. Ändtligen tarfvar äfven skogen vid och ofvan barrträdsgränsen 
mycket väl ett skydd gentemot in- och utländska turisters och »jäga- 
res» godtycke, hvarigenom svårbotade vådor lätteligen uppkomma (se 
min uppsats »Björken i fjällmarken», Skogsvännen 1903, sid. 40—49). 
Lå 
I vårt land har det den 3 april 1830 stiftade Svenska Fägareföor- 
bundet af gammalt företrädt de jaktliga privatintressena och med be- 
römvärd omsorg följt den svenska jaktens utveckling. Genom själfva 
sin sammansättning och de öfver hela landet spridda lokala afdelnin- 
