SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT 1905, H. II. 
Priset å barrträdsplantor. 
Af Thor G. de Frese. 
Vid tillämpning af lagen angående vård af enskildes skogar den 24 
juli 1903 lär man hafva full anledning emotse, att behofvet af tall- 
och granplantor skall i hög grad ökas. Naturligtvis får man antaga, 
att respektive skogsvårdsstyrelser skola tillhandahålla allmänheten dylika 
plantor, och skall den tillgång, som därifrån kan erbjudas, måhända visa 
sig tillräcklig åtminstone under de första åren af lagens tillämpning, då 
annan skogsodling ej ifrågakommer än som föranledes af hvars och ens 
fria vilja. Men därefter och då fråga om åstadkommande af återväxt å 
afverkad mark blir en tvångssak, torde det vara påtagligt, att plantbehofvet 
måste söka sig äfven andra källor för att kunna tillfredsställas. I första 
hand lär allmänheten då vända sig till befintliga plantskolor å statens 
skogar. Dessa skogar, spridda som de äro öfver hela landet, hafva 
äfven hos allmänheten vunnit anseende såsom föredömen uti skogsod- 
ling och helt naturligt har då varit, att skogarnes målsmän, jägmästarne, 
hvilka framkallat dessa vackra resultat, framför andra hittills fått på sin 
lott att tillgodose med det bästa plantmaterial. Skogarnes högsta myndig- 
heter hafva icke allenast lämnat sitt medgifvande härtill, utan äfven sär- 
skildt anbefallt detta, först Kungl. Skogsstyrelsen genom cirkulär år 
1878, däruti påbjudits, att från minst en inom hvarje revir varande 
plantskola skulle allmänheten tillhandahållas med plantor afgiftsfritt eller åt- 
minstone till så lågt pris som möjligt, så att endast kostnaden för upp- 
dragandet blefve betäckt, och denna föreskrift har därefter Kungl. Do- 
mänstyrelsen ej på något sätt inskränkt. 
Huru förhåller sig nu emellertid i allmänhet med plantprisen? Sva- 
ret är väl uppmuntrande i ekonomiskt afseende, och skulle man lätt för- 
ledas till att tro, att flertalet skogsstjänstemän låtit cirkuläret den 16 juli 
1880 angående uppbringande af nettoafkastningen från allmänna sko- 
garne alldeles undanskymma förenämnda stadgande af år 1878, men detta 
är mycket nedslående, då i betraktande tages det åsyftade ändamålet med 
föreskriften om billiga plantpris. Kanske begår insändaren ett misstag, då 
han sålunda vågar antyda, att de pris från kronans plantskolor, som 
vanligen gälla i handeln, ej äro grundade på kostnaden för plantornas 
