SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT 1905, H. II. 
Ur Koppångens Saga. 
Af Karl-Erik Forsslund. 
Från vår bekanta författare Karl-Erik Forsslund har tidskriften fått emottaga följande 
liffulla och känsliga skogslifsskildring. Dess förståelse för och uppfattning af trädens lit 
bör finna genklang i hvarje skogsmans sinne. 
Koppången, det är en som kan berätta sagor. 
Han är en saga själf — en riktig saga, så lång som en tvaga, så 
bred som en dörr, ni har nog hört henne förr! Och det är en jätte- 
tvaga och en jättedörr. Ty Koppången, myren halfvägs mellan byg- 
den och fjällen, är tre mil lång och en mil bred. 
Det är ett godt stycke från bygden till fjällen. Det ligger mils- 
vida skogar emellan. Midt i dem ligger Koppången. Han ligger ut- 
sträckt där som en drake, åtskilligt större än urtidens jätteödlor och 
hafsormar. Hufvudet har han åt väster, det reser sig där långt bort 
som en knölig bergås vid synranden. Stjärten har han åt öster, och 
den tycks inte ha något slut. Åtminstone vi kryp som kräla tvärs 
öfver ryggen på draken, kunna inte se hur långt han räcker, för oss för- 
lorar sig stjärtspetsen långt i fjärran och skymmes bort af ryggens 
sträfva glesa borst. 
Jag har nu bara sett Koppången på vintern, när han ligger och 
dåsar i dvala med ett hvitt täcke öfver sig. Men jag kan tänka mig 
honom om sommaren eller allra bäst om hösten, hur han ligger och 
vältrar sig där på sin bädd mellan skogarna, en mjuk och skön bädd, 
öfverallt tätt bestänkt med röda fläckar som af blod, och så mjuk 
och djup att såna kryp som vi alldeles sjunka ner i den och aldrig 
kunna komma opp igen. Den bädden var helt liten från början, när 
han själf bara var en liten drakunge. Men han växte, och bädden 
växte, han åt upp skogen rundt omkring sig, han sög i sig den 
fot för fot och drog ner dunge efter dunge till stoppning i bädden, 
stormen hjälpte honom, de resliga gröna tallarna och granarna grånade 
och torkade, till sist föllo de en för en, ibland hela hopar samtidigt 
som säd för lien, och blefvo liggande som torr halm, blefvo bara strån i 
drakens stora halmmadrass. 
