452 GUNNAR ANDERSSON. 
Talltorkans geografiska utbredning och intensitet. 
Vid en något utförligare redogörelse härför, torde öfverjägmästare- 
distrikten vara lämpliga enheter, i det att de äro så pass stora 
att olikheterna framträda på samma gång som öfversiktligheten bibe- 
hålles. 
Om det skall vara möjligt bilda sig en verklig uppfattning om den 
geografiska utbredningen, är det nästan nödvändigt att man söker i en 
kartbild fixera skadans utbredning och dess grader, ty det är på annat sätt 
omöjligt att sammanhålla det stora iakttagelsematerialet. Svårigheterna 
att åstadkomma en dylik karta äro emellertid mycket betydande, allden- 
stund naturligen den individuella uppfattningen hos respektive revirför- 
valtare äfven vid en endast 3-gradig skala måste lämna rum för en af- 
sevärd individuell olikhet, dels och naturligen i många fall den ene 
revirförvaltaren varit i tillfälle att göra noggrannare och mera i detalj 
gående iakttagelser öfver frågan än den andre. För att emellertid un- 
dersöka huruvida materialet var sådant, att det kunde kartografiskt be- 
arbetas, upprättade jag först å underlag i skalan 1: 2,000,000 en karta 
öfver reviren, därpå genomgingos respektive skrifvelser och siffror insat- 
tes från o—3 representerade svaren huruvida ingen, ringa, medelmåttlig 
eller stor skada inträffat. Då reviren äro många och sålunda flertalet 
områden blefvo jämförelsevis små, blef redan en dylik grafisk framställ- 
ning ganska belysande. Det visade sig nämligen att i de allra flesta 
fall närliggande revir företedde likartad eller jämförlig skada. Likaså 
framgick det otvetydigt, att talltorkan gjort sig gällande i vissa områden 
af öfre Sverige vida kraftigare än i andra. Detta dock ej så att landets 
nordliga läge och höjd öfver hafvet kunde anses som afgörande. 
Då emellertid från ett stort antal revir på frågan »är talltorkan lik- 
formigt utbredd inom hela reviret?», svarades nej, under angifvande af 
olikheten inom dess olika delar, uppstod tanken på om man ej skulle 
kunna uppkonstruera kurvor, hvilka bättre än revirgränserna angåfvo 
torkans utbredning och styrka; ett i denna riktning gjordt försök slog 
väl ut. Det må naturligen icke förbises att primäruppgifternas olikfor- 
mighet, de ofvan omtalade individuella observationsolikheterna m. m. ej 
göra det möjligt, att dessa kurvors förlopp kan gifva annat än en unge- 
färlig bild af förhållanden. Men denna blir, om man jämför den 
med nedan meddelade utdrag ur rapporterna, ingalunda så oiämn som 
möjligen kunde förmodas, och under alla omständigheter bättre och åskåd- 
ligare än ett uppradande af uppgifterna. På nu angifvet sätt har den 
