458 GUNNAR ANDERSSON. 
10 har har torkat och såväl 1901 som 1902 års tallskott ha angripits. 
Detta senare är äfven fallet å Källans bevakningstrakt å omkr. 12 har. 
I öfriga bevakningstrakter äro endast smärre områden angripna.> Skadan 
anses inom de bägge nämnda bevakningstrakterna vara medelmåttig, 
eljest ringa. 
Anmärkas bör att Klotens revir ligger inom en af Svealands hög- 
ländtaste trakter, där de lokalklimatiska förhållandena gifvetvis ställa sig 
ogynnsammare än inom stora delar af angränsande områden. 
Från Karlstads revir (västra delen) inberättas äfven att torkan upp- 
trädt. Nägra närmare uppgifter om utbredning meddelas icke, men den 
synes ha vållat synnerligen ringa skada. Jägmästaren fäster uppmärksam- 
het på att under det i Värmland skadan synes mindre den i angränsande 
högre trakter i Norge varit vida mera utbredd och där äfven träffat 
medelålders gran. 
Af hvad ofvan anförts framgår, 
att: 1903 ars talltorka. varit begransad i stort sedt till 
Norrland, 
att den där uppträdt med i hög grad växlande intensitet 
inom olika, delvis ganska begränsade områden, 
samt att hvarken det nordliga läget eller höjden öfver 
hafvet synes ha haft något afgörande inflytande på dess fram- 
trädande. 
Det gäller nu att tillse om någon lagbundenhet förefinnes mellan 
torkans uppträdande och de växlande lokala förhållandena. 
En af de frågor som framställdes i de utsända cirkulären lydde: 
»synes skadan stå i samband med viss markbeskaffenhet?» På denna ha 
alla revirförvaltare, som iakttagit torkan, utom två svarat. Af svaren 
framgår alldeles tydligt, att i motsats till hvad man skulle kunna för- 
moda fuktiga, frostländta lägen uppenbarligen ej haft något 
nämnvärdt inflytande på torkans uppträdande. Endast från ett 
par revir uttalas en afvikande uppfattning, nämligen från Gellivara, där 
»skadan har synts mera omfattande i frostländiga lägen, d. v. s. i när- 
heten af stillastående vattensamlingar och myrar», och från Varrisåns där 
jägmästaren trott sig finna att torkan är starkast »mot solsidan å mera 
vattendränkt mark, där s. k. svall uppstått.» 
I bestämd motsats mot dessa observationer stå uttalanden från ej 
mindre än 19 revir eller revirdelar” att torkan tagit ojämförligt 
starkast på torr, näringsfattig mark såsom skarpa sandmoar, starkt 
I Pajala, Jukkasjärvi, Storbacken, Ängeså, Tärendö (Korpilombolo bevakningstrakt), 
Råneträsk, Arvidsjaur, Sorsele, Stensele, Bjurholm, Anundsjö, Renbetesfjällen i n. Jämtland, 
Hernösand, Härjedalen, Medelpad, v. Hälsingland, Gästrikland, Särna, Karlstad (västra delen). 
