OM TALLTORKAN I ÖFRA SVERIGE VÄREN 1903. 461 
Särdeles märkligt synes mig vara att jägmästarne i hela öfre Norr- 
land enstämmigt, då de yttra sig i saken, rapportera att hufvudsakligen 
toppskott dödats, men endast i ringa omfattning sidoskott, medan i ett 
slutet område i södra Norrland toppskott angripits i betydligt mindre grad 
och till vida mindre antal än sidoskotten. Detta senare gäller reviren 
Östra Jämtland, Medelpad, Norra och Västra Hälsingland, Gästrikland, 
Särna och Karlstad. Det låter ju tänka sig att i trakter, som de sist- 
nämnda, där torkan varit lindrigare, de mindre väl utbildade sidoskotten 
lidit mest; däremot är det nästan obegripligt, att i norra Sverige såväl 
i svårt som föga härjade trakter ett proportionsvis större antal toppskott 
än sidoskott skadats. Framför allt är det svårbegripligt att inom olika 
delar af landet förhållandena i detta afseende äro så olika. 
Det inflytande skadan från praktisk skogssynpunkt haft står uppen- 
barligen i nära samband med just denna fråga. Ty att ett mer eller 
mindre stort antal sidoskott gått under, betyder vid den stora rikedom 
på sådana, som barrträden äga, endast en mer eller mindre stor förlust af 
assimilationsorgan, hvilken förlust snart nog utjämnas. Svårare är där- 
emot den skada, som träffar träden då toppskottet förstöres. Därigenom 
förloras ett a två år i tillväxten. I allmänhet visar det sig att redan 
sommaren 1904 ett eller flera af de öfversta friska sidoskotten böjt sig 
uppåt och öfvergått -till hufvudaxel. Då de träd där så skett en gång 
i framtiden hunnit utväxa till användbar dimension, torde ock den krök, 
som å stammen härigenom uppstått vara fullständigt utjämnad. Bortser 
man från den tids- och däraf följande produktionsförlust, som sålunda 
uppkommit, torde den ekonomiska förlusten väsentligen ligga i det be- 
tydande antal träd, som på grund af torkan bli två eller fler- 
toppiga. På talrika ställen har jag under resor somrarne 1904 och 
1905 iakttagit detta förhållande; i vissa svårare hemsökta bestånd upp- 
gingo dessas antal till flera tiotal procent. 
I vissa högre liggande tallskogar är uppenbarligen torka af nu be- 
rördt slag med korta mellanrum periodvis återkommande och deformerar 
då hela bestånd. Tydligare än någon annorstädes iakttog jag detta 
under en vandring sommaren 1904 från Ljusnedals bruk till Annåfjällen. 
Ur dagboksanteckning (d. 10 aug. 1904) må därför här ett utdrag göras 
belysande förhållandena i dessa trakter. 
» Tallen var hela vägen synnerligen typisk tjälltall med starka sido- 
grenar, jämförelsevis lång krona, ofta af ovalt äggrund form, beroende 
på att toppskotten upprepade gånger frusit och att här uppe hos tallen 
såväl som hos granen sidoskott synnerligen lätt intaga bortdöda hufvud- 
skotts plats. Sålunda kan man få se talrika tallar i Ljusnans dalgång 
