OM TALLTORKAN I ÖFRA SVERIGE VÅREN 1903. 167 
iakttagits i tvenne fall (hvilka nämnas ej) å träd »i åldersklass VITI-—X», 
d. v. S. 140—200 ar. ' 
Från Härjedalens revir omtalas, att å en trakt med »lerblandad sand 
jord med öppet läge mot sydväst, hafva jämväl äldre träd angripits och 
totalt aftorkat. Sedan träden börjat torka hafva de å denna trakt an 
gripits af märgborren.» 
Äfven från några af de nordligare reviren omnämnes att torkan hem- 
sökt enstaka äldre träd. Nästan alla de fall då detta är anmärkt (Mal 
mesjaure, Bjurholm, Anundsjö) äro sådana revir där som redan är visadt 
torkan härjat svårt. Där den varit ringa eller medelstark synes den 
knappast ha i nämnvärd grad hemsökt träd öfver 30 år. 
Det må emellertid icke förbises att torkan å gamla mogna träd 
med fullt utbildad krona är vida svårare att iakttaga och naturligen till- 
drager sig vida mindre uppmärksamhet än å sådana där längdtillväxten 
ännu är i full gång. Dock synes de föreliggande iakttagelserna vara så 
talrika och enstämmiga att tvifvel om riktigheten af att det så godt som 
uteslutande äro de yngre åldersklasserna, som angripits, knappast kan 
råda. Det gäller då att tillse huruvida inom dessa någon olikhet kan 
spåras. 
Ingenstädes synes man ha iakttagit att mycket unga plantor dödats; 
öfverallt där bestämda uppgifter lämnas, talas i allmänhet om ålder från 
10 år, i ett par enstaka fall omtalas att ännu yngre plantor blifvit ska- 
dade, så i Stensele revir plantor mellan »3—40 år», i Junsele från »(5 å) 
8-åriga till c:a 20—25-åriga», ej ofta äldre träd, i Norra Hälsinglands 
»ej den egentliga plantskogen utan ungskogen från 35—20 år och där- 
utöfver», i renbetesfjällen i Norra Härjedalens revir tallar om »35 —40 år.x 
Det är väl knappast troligt att ej bland så många vana och upp- 
märksamma ijiakttagare, som de män, hvilka lämnat primäruppgifterna 
till här behandlade material, åtskilliga skulle observerat om plantor af 
de första årsklasserna blifvit i större mängd dödade. Man synes mig 
sålunda kunna utgå från att detta ej varit fallet. Orsaken härtill får väl 
då närmast tänkas ligga däri, att dessa småplantor blifvit skyddade genom 
markens snötäcke. Detta framhålles äfven på tal om de starka höst- 
frosterna af jägmästaren i Junsele revir, som säger: »mindre plantor, blott 
1 Prof af torkade skott från nu omtalade fall har jag icke varit i tillfälle se och har 
sålunda ej själf kunnat öfvertyga mig om denna torka verkligen är af samma slag som den här 
behandlade. Detta framhålles på intet sätt af misstro mot den framstående skogsman, som 
inberättat sakförhållandet, utan därför att jägmästaren C. Björkbom sommaren 1904 i en 
äldre tallpark å Vallbo, således i samma trakter som de ofvannämnda, iakttog en sig starkt 
utbredande, till sina orsaker ännu gåtfull torka, hvilken är föremål för undersökning å 
Skogsförsöksanstalten, och hvilken möjligen kunde tänkas ha angripit äfven de nyssnämnda 
äldre bestånden. 
