470 GUNNAR ANDERSSON. 
blifven, ej blott barrträden. >»På alla löfträd», säger han, »satt löfvet 
kvar långt efter det snön fallit och full vinter inträdt och på rönn och 
hägg ända till våren, så att vid löfsprickningen en stor del af fjolårs- 
löfvet ännu var kvar; detsamma var förhållandet med de halfmogna 
rönn- och häggbären, som delvis ännu (den 20 okt. 1903) kvarsitta. 
En mycket stor mängd årsskott och synnerligast topparne på alla slags 
löfträd torkade bort och synas ha varit för klent utbildade och örtartade 
för att motstå vintern. Hvarken hägg eller rönn hafva blommat i som- 
mar (1903) och knappast några andra löfträd heller annat än i enstaka 
i skyddade lägen.» 
Revirförvaltaren i Arvidsjaur betonar under framhållande af den ne- 
dan omtalade starka septemberfrosten »att årsskotten på tall vid midten 
af september häruppe äro mycket mjuka och saftfyllda, hvilket jag haft 
tillfälle att detta år iakttaga. En jämförelse mellan årsskott på tall och 
gran har visat att granens årsskott vid ifrågavarande årstid äro betyd- 
ligt mera förvedade än tallens, hvilket förklarar att granen endast i ringa 
grad skadats.» Äfven jägmästaren i Burträsk revir säger sig genom 
direkt undersökning af skotten öfvertygat sig om, att »dessa voro svagt 
förvedade och att ved fläckvis knappast bildats i skotten.» 
Öfverhufvudtaget råder bland alla dem, som yttrat sig i frågan, 
fullständig enighet om, att tallskotten vid inträdet af hösten 
1902 varit visserligen långa, men sällsynt ofullständigt ut- 
bildade. 
Under dessa förhållanden inträffade omkring den 20 september inom 
större delen af norrra och mellersta Sverige några dagars ovanligt låg 
temperatur med häftiga nattfroster. Jfr. tabellen sid. 477. Ett tiotal af 
revirförvaltarne framhålla också denna köldperiods ödesdigra betydelse 
för de klent utbildade tallskotten. Jag vill begynna öfversikten af de 
fakta, som stå till mitt förfogande i nu berörda afseende, med ett citat af 
den utmärkta framställning af förhållandena, som jägmästaren i Junsele 
revir lämnat. 
»Efter den i stort sedt kalla och regniga sommaren 1902 och sep- 
tember månads jämförelsevis varma två första veckor, inträffade den 13 
september stark snöstorm, hvilken fortsatte den 15 och 17, hvarvid 
blöt och våt snö i stor mängd hårdt lade sig fast i trädens grenar (3 å 
4 m. af topparna afbrötos i tusental å äldre och medelålders gran). Den 
18 t. o. m. den 20 inträffade stark kyla, så att grenar och skott blefvo 
helt inisade. Blidväder den 21 och följande dagar ränsade åter träden. 
I skogsbygden kvarlåg emellertid snön fotsdjup c:a 14 dagar. Vind- 
riktningen vid snöstormen var NNO.» 
Alldeles samma förhållanden iakttogos i Arvidsjaur där snöstormen 
