472 GUNNAR ANDERSSON. 
skotten eller delar af dem skulle torkat. Så kan ock i vissa fall hafva 
skett, men då torkan är lindrigast i solvarma lägen och då ungträd, 
växande i skuggan af äldre träd, lika ofta äro skadade som i solen 
öppet stående ungträd, är helst visst förfrysning den vanligaste orsaken 
till skadorna.» 
Söker man med stöd af det större material, som här står till buds 
kritiskt granska de slutsatser, till hvilka de enskilda iakttagarne inom de 
smärre områdena kommit, skall man finna, att det ingalunda är lätt att 
nå några allmängiltiga och säkra resultat. När det gäller att uppdaga 
och i detalj utreda sambandet mellan de biologiska företeelserna och 
klimatet, visar det sig till fullo, huru ofullständig vår kunskap är om de 
förra och hurusom de ofullständiga och fåtaliga observationerna öfver det 
senare ingalunda förslå för frågornas säkra utredande. 
Det är uppenbart att den kalla och fuktiga sommaren 1902 varit 
af största betydelse för torkans uppkomst. Det gäller då att söka ut- 
reda i hvilka afseenden den menligt inverkat på tallens utbildning. Alla 
iakttagare äro ense om att diametertillväxten under år 1902 var ringa 
och Hesselman ', som insamlat och bearbetat material för frågans be- 
lysande från landets olika delar, sammanfattar sina resultat i följande ord. 
»Diametertillväxten år 1902 däremot var mera obetydlig, på många ställen 
representerar den minimum under tioårsperioden (18935— 1904) eller när- 
mar sig detta minimum mycket nära.» Årsringens svaga utbildning 
under nämnda år, torde sålunda vara obestridlig och detta gäller såväl 
dess tjocklek som tiden för förvedningens inträdande och fulla utbild- 
ning. Åtskilliga iakttagelser har äfven anförts som bevis för att ett i 
våra trakter mindre vanligt, plötsligt afbrott skedde i vegetationsperioden 
genom den starka kölden kring den 20 september. Detta motsvarar hvad 
Kjellman visat ofta vara fallet inom de arktiska trakterna, åtminstone under 
de år han kunnat därstädes göra iakttagelser. 
En fråga af intresse, som härvid möter, är huruvida något samband 
kan spåras mellan vedcylinderns utbildning inom sådana skott som torkat 
och sådana som förblifvit friska. Vid undersökning af det material, 
hvilket först till anstalten insändes kunde ett sådant samband påvisas i 
det att vedcylindern var tunnare, ej öfverallt sluten hos de torkade skotten, 
men hos de friska ett par cellager tjockare och fullt sluten. Till lik- 
nande resultat synes Wille ” ha kommit i det han »som resultat af sine 
! Om tallens diametertillväxt under de sista 10 åren. Skogsvårdsfören. tidskr. 1904 
sid. 492 (Äfven i Meddel. från Statens skogsförsöksanstalt 1894, sid. 48. 
> Forstligt Tidsskrift 1903, sid. 115. 
