OM TÅLLTORKAN I ÖFRA SVERIGE VÅREN 1903. 473 
mikroskopiske undersögelser meddelte, att diameteren for fjoraarets (1902) 
aarsring var mindre än i 1901 och vedens celler mindre og mere tynd- 
veggede, hvarhos der viste sig en starkere harpixudvikling mellem 
cellerne. Exempelvis kan anföres, att vedcellernes tangentiale bredde i 
fjor fandtes att ve&re kun 0.o:38 mm. mod 0.o179 Mm. for 1901.7 
Genom det rikhaltiga material, som till anstalten insändes blef det 
möjligt att närmare pröfva huru med denna fråga förhöll sig. Amanu- 
ensen vid Botaniska afdelningen, d:r H. Hesselman, har därför under- 
sökt ett större antal så likformigt som möjligt uttagna prof, och äfven 
jag själf har granskat ett antal sådana. Det visar sig här som så ofta, 
då man erhåller ett rikare material, att lagbundenheten ej är så stor 
som man vid undersökning af ett mindre ofta förmodar. I många fall 
var det en uppenbar skilnad mellan vedcylinderns utbildning inom de 
bägge jämförbara skotten, det torkade och det friska, men i ena fallet 
var det friskas vedring tunnare, i andra det torkades och understundom 
kunde ingen skilnad påvisas. 
Något för hela materialet gällande samband mellan ved- 
cylinderns utbildning inom de olika skotten och torkans upp- 
trädande, har sålunda icke kunnat påvisas. 
Äfven om det skulle kunna visas, att cellernas storlek regelbundet 
var mindre i 1902 års årsringar än normalt, synes mig däri knappast 
en orsak till torkan vara att spåra. Annorlunda ställer sig frågan om 
väggarnes tjocklek. Ty som en allmän regel gäller nog att ju tjockare 
och fullständigare förvedad en cellvägg är, desto större motståndskraft äger 
den mot låga temperaturer och öfverhufvud mot ogynnsamma yttre in- 
flytelser. Men en sak är härvid att beakta, nämligen att ingen under- 
sökare haft till sitt förfogande annat material än sådant som insamlats 
fram på sommaren 1903 eller senare. Väggarne inom de lefvande skotten 
ha sålunda kunnat förtjockas och förvedas under en ganska lång period, 
efter den tid då de torkade skotten dödades. Under sådana omstän- 
digheter har jag icke funnit skäl föreligga att utföra en jämförande 
undersökning af väggtjockleken å det förefintliga materialet. 
Kan man sålunda utgå ifrån att den ofullständiga utbildningen af 
1902 års tallskott varit den indirekta orsaken till 1903 års talltorka, så 
återstår att söka klarlägga om någon direkt orsak förefunnits eller om 
icke skottens utbildning varit så osedvanligt svag att de sämst utveck- 
lade ovillkorligen måste falla offer för äfven en mild nordisk vinter, ty 
som sådant kan utan tvifvel 1902—1903 års öfverhufvudtaget betecknas. 
Torkan har enligt alla föreliggande iakttagelser öfver hela det 
stora område, inom hvilken den iakttagits, haft alldeles samma karak- 
tär, endast graden har växlat. Den eller de verkliga orsakerna 
