64 



intresse, att denna art i Helsingfors uppvisar samma dimensioner 

 som vid Danmarks kuster, där den studerades av Warming på 

 1870-talet. I förbigående sagt var det främst åsynen av denna 

 stora, färgade spirill, som gjorde att Warming kom alt närmare 

 studera vad han kallar "Bakteriesumpene", bakteriekärren, ett stu- 

 dium, som ledde till upptäckten av en rik värld säregna organis- 

 mer och en i ekologiskt avseende väl utpräglad mikrofytformation. 



Till de starkt mesosaproba arterna höra vidare en del Oscillatoria- 

 arter och Phormidiiim aiictiimnale ävensom vid sparsam förekomst 

 de redan nämnda Spinilina-ailQrna och Eiiglena, samt en hel del 

 andra, som här måste förbigås. 



3. Vi komma så till de svagt mesosaproba arterna. Bland dem 

 bör främst nämnas Oscillatoria Agavdhii, den art, som på somma- 

 ren och hösten massvis uppträder i Tölöviken, uti Djurgårds- och 

 Kaisaniemivikarna, färgande vattnet grönt, varigenom anledning 

 gavs till de första undersökningarna rörande det förorenade vatt- 

 nets organismer i Helsingfors, undersökningar, som företogos i 

 augusti år 1907 av K. M. Levander. Arten i fråga samlas ofta 

 vid vattenytan, driver med vinden mot lovartstranden och bildar 

 en ljusgrön beläggning på strandstenarna. Den adhererar lätt vid 

 de oljedroppar, som uppstå till följd av den livliga motorbåtstra- 

 fiken, samlas jämte oljan vid pålandvind kring båtbryggorna i 

 Djurgårdsviken i en alltmer tätnande och tjocknande hinna. Under 

 mikroskopet räknades i ett prov av denna hinna på 10 mm"' 

 omkr. 700 Osc///a/o//a-trådar. 



Bland övriga svagt mesosaproba arter finna vi Enteiomorpha 

 crinita, hamnområdets vanligaste och ymnigaste Enteromoipha-Sivt, 

 den som i huvudsak bildar den gröna bården, varom tidigare var 

 tal. Den uppträder i en stor mängd former, som bilda en fort- 

 löpande serie från de mest fingreniga och rikt förgrenade till allt 

 bredare och mer fågreniga. En annan är E. tubiilosa, vanligen 

 löst kringflytande i hopar på vattenytan i de lugnaste delarna av 

 vikarna. Vidare den några cm långa Ilea fulvescens, en form, 

 som står nära Enteromorpha, men avviker genom egendomligt 

 skiktade cellväggar och nästan klotformiga svärmsporer. iVIakro- 

 skopiskt kan den igenkännas på sin brun- eller gulgröna färgton. 

 Den växer flerstädes i översta vattenbrynet, och jämte den ofta 

 Ulothrix siibflaccida, en svagt utpräglad mesosaprob art. Denna 

 Ulothrix är smalare än vår vanliga, främst i sött vatten förekom- 

 mande Ulothrix zonata, och kromatoforen är icke bandformig runt 



