90 



den senare skall ha apothecierna kantade med små bålflikar (lik- 

 som Pannaria nebulösa, vid vilken den brukar liknas), vilket också 

 bekräftas av exsickaten. F. ö. är bålen hos L. bijssinum vanligen' 

 mera grönfärgad (ej brun) och mera utvecklad, ofta nästan minia- 

 tyrbusklik, samt apothecierna ljusare rödbruna, ofta något mera 

 konkava. Överhuvud taget gör L. byssinum mera intryck av en 

 skuggform; den uppgives också förekomma på mera gräs- och moss- 

 beväxt mark, vilket likaledes bekräftas av exsickatexemplaren. L. 

 amphineum däremot uppgives vanligen från åkrar eller solöppen 

 bar jord överhuvud taget, och herbarieexemplaren av densamma! 

 synas alltid ha vuxit på så gott som fullständigt naken jord. Den 

 har också genomgående mera utseende av solform, bålen är mör- 

 kare, mer eller mindre brun, mindre utvecklad och av fastare i 

 konsistens, apothecierna vanligen mörkare, med planare disk och 

 jämnare kant utan bålfliksgarnering. Den sistnämnda karaktären 

 har hos släktet Phijscia, där den tidigare av vissa författare ansågs 

 vara av stor vikt, visat sig sakna all systematisk betydelse, vilket! 

 ju ger anledning att misstänka, att den även här blott är en av 

 ståndortsförhållanden framkallad modifikation. En närmare under- 

 sökning har också givit detta antagande ett starkt stöd. 



Norbyexemplarens normala utseende framgår av följande be- 

 skrivning: 



Bål bildande en vitt utbredd, tunn krusta av mörkare eller lju- 

 sare bruna — brungröna, glanslösa, isidieliknande gryn, vilka i 

 fuktigt tillstånd vanligen sammanflyta, i torrt tillstånd däremot 

 äro spridda i isolerade smågrupper. Apothecier i början konkava, 

 senare ganska snart plana, med i torrt tillstånd vanligen svart eller 

 nästan svart, i fuktigt tillstånd mörkt (sällan ljust) rödbrun, ibland 

 svartbrun, ca. 1 — 2 mm bred disk och i början tämligen tjock, 

 senare tunnare, men så gott som alltid tydlig, jämn kant av bålens 

 färg. Hypothecium ljust brungult eller gulbrunt. Hymenium färg- 

 löst, upptill brunaktigt. Sporer sällan ordentligt utvecklade, ellip- 

 soida, hyalina, 16 — 24 X 8 — 11 jtt (i fullt utvecklat tillstånd säker- 

 ligen större), murformiga, i ungt tillstånd 4-delade genom tre pa- 

 rallella tvärväggar, de båda mellersta rummen sedan kluvna genom 

 en längsvägg, ibland med ännu flera väggar. 



Det är tydligen en ovanligt extrem form, som här föreligger. 

 Genom de i torrt tillstånd vanligen nästan svarta apothecierna av- 

 viker den något från den typiska L. amphineum, sådan den beskrevs 

 av Nyländer och utdelats i Norrlins exsickat. Emellertid visar 



