93 



När jag helt nyligen sysslade något med släktet Gijalecta, gjorde 

 jag emellertid den överraskande upptäckten, att den ifrågavarande 

 arten redan 1868 av den italienske lichenologen Anzi beskrivits 

 från Alperna som Gyalolechia carneoniuea och sedermera efter en 

 även för en lavart osedvanligt halsbrytande oscillering mellan de 

 mest skilda lavsläkten i den centraleuropeiska lavlitteraturen hamnat 

 i ovannämnda släkte (jfr. synonymlistan). Utom från originalfynd- 

 orten i de bormiesiska Alperna har den sedermera av Arnold an- 

 träffats på åtskilliga ställen i Tyrolen (jfr. Dalla Torre & Sarnth. 

 1. c). Exemplar i de ovan citerade exsickaten överensstämma 

 fullständigt med de svenska exemplaren av Pertiisaria infralappo- 

 nica. Sporerna uppgivas i litteraturen som sällan utvecklade, än 

 som 2-, än som 4-rummiga; själv har jag ej lyckats finna utveck- 

 lade sporer vare sig i det alpina eller det svenska materialet. I 

 originaldiagnosen till Pert. infralapponica säger även Wainio: "Sporac 

 rite evolutae haud visae". 



Det är sålunda tydligt, att artnamnet infralapponica måste vika 

 för det äldre carneonivea. Men till vilket släkte skall då arten 

 föras? För min del kan jag ej annat än ansluta mig till Wainios 

 uppfattning, att den är en Pertusaria, även om sporerna verkligen 

 skulle vara flerrummiga, vilket hittills icke torde vara känt hos 

 någon Pertasaria-ari. Möjligen skulle det kunna försvaras att pla- 

 cera den som representant för ett nytt släkte inom familjen Pertu- 

 sariaceae; detta må dock förbehållas den, som eventuellt får tillfälle 

 att studera fullt utvecklade sporer. Gonidierna äro, såvitt jag kan 

 se, i såväl det svenska som det alpina materialet vanliga protococ- 

 cacégonidier; till Gijalecta kan den sålunda i varje fall icke föras, 

 och även till det yttre visar den föga likhet med detta släkte. 



Habituellt påminner den, som Wainio framhåller, mest om Pertu- 

 saria rhodolenca Th. Fr., vid flyktigt påseende även om en miss- 

 bildad Ochrolechia tartarea (L.) Mass. var. frigida (S\v.) Ach. Liksom 

 den sistnämnda bildar den ett mycket tunt vitt överdrag på under- 

 laget, omspinnande även de finaste mossgrenarna. De oftast mycket 

 talrika apothecierna äro emellertid högst karakteristiska: mycket 

 små (vanligen mindre än ^/s mm i diam.), med platt, svagt skär 

 disk och tunn, ofta nästan försvinnande kant. De ha ofta en nå- 

 got oregelbunden form och sä gott som alltid ett mer eller mindre 

 missbildat utseende. 



Av Melins arbete framgår, att arten ifråga spelar en rätt be- 

 tydande roll på nyligen utdikade myrmarker inom hans under- 



ft 



