95 



Det utomordentligt ymniga uppträdandet av M. tur [osa pä Ko- 

 mosse ger ju god anledning att förmoda, att arten i själva verket 

 är utmärkande även för andra högmossar i vårt land, ehuru den 

 på grund av sin litenhet och sitt ovanliga växtsätt förbisetts. Den 

 är hittills blott känd från två svenska lokaler: Tibble i Uppland 

 (S. Almquist, U, jfr. Th. Fr., Lich. Scand. sid 523) och Mosjö- 

 mossen i Närke (1905 E. Haglund, V, jfr. Mosskulturför. Tidskr. 

 1906 sid. 87); på sistnämnda fyndort förekom den enl. Haglunds 

 redogörelse på samma sätt som på Komosse (jfr. L. v. Post und 

 R. Sernander, Pflanzenphys. Stud. auf Torvmooren in Närke, Geol. 

 Kongr. Guide nr. 14, Stockholm 1910, där den på sid. 27 omnämnes 

 som ''Micarcea s/>.")- I Norge har den anträffats i massuppträdande 

 av MoE kring Kristiania och av Norman i Nordland (Th. Fr. 1. c), 

 och även i Finland är den insamlad på flera ställen (Th. Fr. 1. 

 c, Wain. 1. c). F. ö. är den känd från Riesengebirge och Italien. 

 Överallt synes den vara bunden till myrar; huruvida den alltid 

 växer l)Iott i högmosshöljor, framgår ej av de oftast rätt svävande 

 litteraturuppgifterna. Som Moe framhållit (Th. Fr. 1. c), före- 

 kommer den på våtare ståndorter än någon annan lav. 



M. tiirfosa är en av de minsta arterna inom släktet; genom sin 

 utomordentliga litenhet erinrar den habituellt mest om vissa på 

 jord växande pyrenocarpcr, t. ex. Microg laena-arteinn. Bålen är 

 mycket tunn, i fuktigt tillstånd gelatinös, utbredd över moss- 

 mattan (av Sphagna ciispidata m. m.), apothccierna mycket små, 

 klotrunda, svarta, sporerna odelade, avlånga. 



Uppsala, Växtbiologiska Institutionen d. 3 april 1922. 



Gedruckt den 14. März 1923. 



