132 



3. Dactylis Aschersoniana Graebn. 



Att Dactylis glomerata L. omfattar flera skilda former, blev redan 

 tidigt bekant för våra floristcr. Som de viktigaste av dessa upy3- 

 fattade man i allmänhet var. laevigata Fr. och var. lobata Drej., 

 den förra med 'bladen släta, blågröna'", den senare en "skuggform, 

 med blekt blågrön vippa af mer utdragna, endast i spetsen små- 

 axbärande grenar, vanl. treblommiga småax ", för att citera "Hart- 

 mans Flora", ll:te uppl. (1879). Den förra säges (anf. st.) före- 

 komma 'mer sällsynt", den senare i ''Sk. Alnarps skog. Blek. 

 Tubbaryd". Att var. laevigata är en form av ringa systematiskt 

 värde, torde numera få anses allmänt antaget. Oklarare slår saken 

 med var. lobata. Hartmans beskrivning innehåller e] något, som 

 motsäger antagandet om en ren ståndortsform. Men i andra ar- 

 beten, t. ex. i F. W. C. Areschougs "Skånes Flora" (2:dra uppl., 

 1881) säges den även ha "yttre blomfjället nästan glatt" och vara 

 "ej sällsynt i skogar" och i L. M. Xeumans "Sveriges flora" (1901) 

 finner man beskrivningen: "mörkgrön skuggform med glatta och 

 släta, betydligt mindre småax, mera utbredd vippa, mindre tätt 

 tufvade strån och endast 3,5 — 4 mm långt blomfjäll. Bokskogar. 

 Sk.", samt att den är identisk med /J. Aschersoniana Graebn. ("som 

 art"). Om det sistnämnda har C. A. M. Lindman i "Svensk Fanero- 

 gamflora" (1918) en annan uppfattning, då han vid sidan av ar- 

 ten D. Aschersoniana under I), glomerata omnämner en dess skugg- 

 form, "f. lobata" Drej. Någon utredning från systematisk synpunkt 

 av de nordiska /:)ac/f///s-formerna föreligger knappast från senare 

 tid, och alltså ej heller något på en sådan grundat ställningsta- 

 gande till värdet av D. Aschersoniana. Dock bör i detta samman- 

 hang ej glömmas, att C. H. Ostenfeld i Bot. Tidsskr. 24 (1901 — 

 1902, sid. 393—395) lämnat några värdefulla uppgifter om den- 

 samma, bl. a. om dess synonymi och dess utbredning inom Dan- 

 mark (jfr. nedan). Vidare har H. Witte, som vid Svalöv odlat en 

 mängd Dactijlis-former, i sitt arbete "Om formrikedomen hos våra vik- 

 tigare vallgräs" (Sveriges Utsädesfören. Tidskr. 1912) meddelat några 

 iakttagelser även om D. Aschersoniana, bl. a. om dess konstans vid 

 frösådd. Själv tror jag mig genom revision av våra museers sam- 

 lingar samt genom studier i de sydskånska skogarna och på odlade 

 exemplar ha fått vissa hållpunkter för bedömande av hithörande frågor. 



Exemplar, som betecknats såsom Dactylis glomerata var. lobata 

 har jag sett från talrika ställen i Danmark och södra Sverige (upp 



