136 



dera D. Aschersoniana under kultur. Sin karakteristiska habitus 

 hade den till fullo behållit. Vippans form, småaxens storlek, de 

 smala och överhängande bladen o. s. v. voro alldeles desamma. 

 Men i det solöppna läget hade hela växten antagit en intensiv 

 anthocyanfärgning, som vida överträffade den, som förekom hos 

 bredvid stående former av D. glomerata. Det är tydligen denna 

 omständighet, som WrrrE avser med sin skenbart mot övriga för- 

 fattares stridande uppgift om bladfärgen (jfr. ovan). 



Att Dactylis Aschersoniana utgör en bestämd systematisk enhet, 

 som bör tillerkännas högre systematisk rang än en varietets, torde 

 tillräckligt tydligt framgå av ovanstående, i synnerhet som dess 

 utbredning dessutom innebär något alldeles särskilt (jfr. nedan). 

 Om man vill betrakta den som art eller underart blir väl närmast 

 en smaksak. Själv är jag kanske mest böjd för det senare, då 

 "mellanformerna", d. v. s. hybriderna, åtminstone i vissa trakter 

 synas vara mycket vanliga och kanske på sina ställen t. o. m. 

 kunna nära nog utplåna gränserna. 



Nomenklaturen för Dactylis Aschersoniana har varit något om- 

 stridd. Namnet valdes av Graebner, emedan han ej ansåg det 

 fullt klart, vad Drejer ursprungligen menat med sin var. lobata. 

 OsTENFELD (auf. st.) kuudc emellertid fullt klart bevisa, att var. 

 lobata Drej. just avsåg D. Aschersoniana, och menade därför, att 

 arten borde heta I), lobata (Drej.) Ostf. Av liknande anledning 

 har A. Brand i "W. D. J. Kochs Synopsis der Deutschen und 

 Schweizer Flora" (3. Aufl., 3. Bd., 1907, sid. 2763) skapat kombi- 

 nationen D. decalvata (Döll.) Brand. Men ingendera av dessa båda 

 senare namnkombinationer står i överensstämmelse med gällande 

 nomenklaturregler. Som art bör växten heta I). Aschersoniana 

 Graebn. Och även för en underart blir namnet detsamma. 

 Som sådan finnes den nämligen i F. Vollmanns "Flora von Bayern" 

 (1914, sid. 75), alltså såsom I), glomerata L. * Aschersoniana 

 (Graebn.) VoUm. 



Utbredningen av Dactylis Aschersoniana är mycket ofullständigt 

 känd. AscHERSON och Graebneh ange den från Tyskland, Polen, 

 Österrike, Istrien, Danmark och Skåne. I av mig sedda samlingar före- 

 ligger den dessutom från Schweiz, Ungern och Nordamerika (New York: 

 Riverdale, 1899 G. V. Nash i Hb. Ld., utan tvivel införd från Eu- 

 ropa). Om utbredningen i Danmark säger Ostenfeld (anf. st.): 



meddelat en del iakttagelser från sina kulturer (i Hereditas, 3, 1922, sid. 218) 

 Hans resultat rubba på intet sätt vad jag ovan säger om växtens systematiska 

 karaktär. — Anm. under tryckn. 



