137 



"Synes almindelig iidbredt i vore Bogeskovc, isser paa.Muldbiind". 

 Särskilda fyndorter anges från Jylland, Fyen, Möen, Lolland och 

 Sjajlland. I Sverige synes växten vara inskränkt till de sydskånska 

 bokskogarna och där vara den enda inhemska Dactijlis-f ormen. 

 Dess nordgräns är givetvis ännu något osäker. På Hallands Vä- 

 derö, där Dactijlis-formcr förekomma i lundarna i största mängd, 

 såsom det synes fullt inhemska, kunde jag vid ett besök den 26 

 juni 1922 ej upptäcka ett enda exemplar av D. Aschersoniana. Från 

 Norge och Finland har jag ej sett den. Helt säkert saknas den i 

 dessa länder. Svenska exemplar har jag sett från följande ställen. 



Skåne. Bjäresjö: Bjäresjöholm i bokskog (1919 o. 1920 C. Sandberg); 

 Örsjö: Rydsgård (1901 Olof Nilsson); Benestad (1897 O. R. Holmberg); Bald- 

 ringe: bokskog vid Högestads station (1911 H. Cbristoffersson); Röddinge: 

 i dalen (O. Hammar, 1853 F. W. C. Areschoug, 1888 A. Roth), i dalen Fylan 

 (1849 J. E. Zelterstedt); (histav: bokskog nära Börriiigekloster (1907 S. Se- 

 lander,; Svedala: Lindholmen (1864 S. Almquist, 1880 A. Magnusson); Hyby: 

 Bökebergsslätt (1920 O. R. Holmberg, 1922 (\. Samuelsson); Dalby: Dalby 

 hage i bokskogen (1914 C. Blom); Lomma: Alnarps park (J. G. Agardh, 

 1860 F. Sandéen, 1903 Rob. Larsson, 1907 J. K. Palmer, 1908 IL Witte, 1909 

 N. Sylvén, 1922 C. Samuelsson); Bosjökloster (190() (1. ^V. Montelin). 



4. Triticum caninum L. X violaceum Horn. 



Triticiim inolacenm Horn. är en väx I, som knappast kan anses 

 systematiskt fullt klar. Av en del författare ställes den som un- 

 derart till T. repens L., av andra förenas den med T. caninnm L. 

 Av de flesta crkännes den väl som egen art, men ofta under fram- 

 hållande av dess kritiska natur. Att det ej kan vara riktigt att 

 hänföra T. violaceum till "släktet" Agropyriim och T. caninum till 

 Brachijpodium, såsom i senare tid stundom skett, anser jag uppen- 

 bart. De karaktärer i småaxet, som skulle skilja T. ccminum från 

 Agropijrum-iutcvna, nämligen spröd, finhårig huvudaxel, Ijlommor, 

 som lossna var för sig, och kvarsittande skärmfjäll (jfr. C. A. M. 

 Lindmans "Svensk Fanerogamflora"), gälla även om T. violaceum. 

 Några mellanformer mellan T. repens och T. violaceum har åt- 

 minstone jag icke lyckats att få se. Flera botanister ha däremot 

 för mig omtalat, att de inom Torneträsk-området haft svårt att 

 hålla T. caninum och T. violaceum i sär. Särskilt torde man härvid 

 ha avsett i Abiskodalen förekommande formserier. I den mån jag 

 närmare lärt känna dessa genom hemförda exemplar anser jag 

 dem falla inom ramen för T. violaceum. Från de typiska, låg- 



