138 



vuxna fjällformerna avvika de egentligen blott genom sin storlek: 

 intill 1,5 m höga strån synas ej vara sällsynta. Men i alla övriga 

 hänseenden äro de typisk T. violaceiim. Deras fruktsättning är 

 ock fullgod, och deras pollen ej sämre än det plägar vara hos 

 denna art. 



Endast ett exemplar har jag sett, som jag utan tvekan vill tolka 

 som Triticiim caniimm X uiolaceum. Detta, som härstammar från 

 Lullehatjårro vid Torneträsk (1918 E. Asplund) och närmare be- 

 stämt från dess regio alpina, var betecknat som T. violaceiim. Det 

 är 80 cm högt, med 15 cm långt, starkt violettfärgat ax. Skärm- 

 fjällen äro försedda med minst 5 markerade nerver (hos T. uiolaceum 

 i regel 3), blomfjällen spetsiga (hos T. uiolaceum ± trubbiga), 

 borstet 6 — 7 mm, inemot "/s av blomfjällets längd (hos T. uiola- 

 ceum vanligen flera gånger kortare än blomfjället). Frän T. caniniim 

 avviker detta exemplar främst genom bredare blomfjäll och kortare 

 borst. Dess pollen är fullkomligt odugligt: samtliga korn inne- 

 hållslösa. Mindre klara äro ett par exemplar från Kengis bruk i 

 Pajala i Norrbotten. Dessa ha insamlats av L. L. L^:stadius i 

 gamla övergivna åkrar och av honom kallats T. canimim var. 

 uariegatum La\st. Under detta namn har han utdelat både ren 

 T. canimim och såsom det synes mellanformer mellan denna och 

 T. uiolaceum, vilken senare även föreligger från Kengis. Hos mel- 

 lanformerna äro blomfjällen smalare och spetsigare, borsten längre 

 än de pläga vara hos T. uiolaceum, utan att nå fram till det för 

 T. canimim karakteristiska. Pollenet är mycket ojämnt, hos ett ex., 

 som i särskilt hög grad visar drag av T. canimim, äro ungefär 50 % 

 av kornen tomma. Att jag ej anser detta avgörande för tydningen 

 av växten såsom en hybrid beror på pollenets ojämnhet även hos 

 åtskilliga av mig undersökta exemplar av typisk T. uiolaceum. 

 Dock plägar det här huvudsakligen vara fråga om en växlande 

 storlek och kantighet hos de fyllda kornen, medan de tomma pläga 

 hålla sig vid 10 — 20 %. Tydligen behöva ifrågavarande formserier 

 ingående studeras i naturen och på rikare, representativt material. 



5. Två för Sverige nya Rumex-arter. 



I sin senaste redogörelse för Rumex fennicus Murb. (Bot. Notis. 

 1913, sid. 232) omnämner Murbeck bl. a. åtskilliga fyndorter från 

 Bottniska vikens finländska kust, från Korsnäs i söder till Simo i 

 norr. Även från den inre delen av Tornedalen (Ylitornio) om- 



