144 



Habituellt liknar den mest J. lamprocarpiis. Systematiskt står 

 den dock närmast .7. siipiims, men den liar sex ståndare med kor- 

 tare och mer rundade knappar. Därjämte är frukten väsentligt 

 olika. Ett tvärsnitt genom dennas övre del visar redan hos .7. 

 supinus konkava sidor, men detta är i ännu högre grad fallet hos 

 .7. Kochii. där kapselns övre del får starkt framskjutande kanter, 

 som här visa en mörkare brunröd färg. Frukten är därjämte avse- 

 värt kortare än hos .7. supinus och mot toppen bredare och van- 

 ligen mer intryckt (fig. 1). — Habituellt är skillnaden även an- 

 märkningsvärd. Då J. supinus vanligen har 

 rikligt med fina blad från stjälkens lök- 

 formiga basalansvällningar men stjälkbla- 

 den föga utvecklade, sä har J. Kochii på 

 den ståndortstyp, på vilken den här före- 

 ^^^-^ ^ ^~y kommer, inga blad från lökarna, varemot 

 '^ V * V cVss stjälken och stjälkbladen äro kraftigare ut- 

 Fig.i.Fruktfoimerav./»/ic»s vecklade och högbladen ej sällan nående 

 Kochii (u), J. lamprocarpiis (jygp blomställningen, som dock närmast 

 (b) och J. supinus fe). — \. iji^^^i- J. supinus men vanligen har rakare 



och längre blomställningsgrenar. Genom 

 stjälkbladens rikare utveckling och genom kalkbladens färg, som 

 vanligen är kastanjbrun, får växten den nämnda habituella lik- 

 heten med J. lamprocarpus. 



Från den senare skiljes den dock lätt genom den underjordiska 

 skottbyggnaden, bladen och frukten. J. lamprocarpus har nämligen 

 en mer eller mindre vågrät jordstam, vilken dock ofta är kort- 

 ledad, så att växten iörefallcr att vara tuvad, de blombärande skot- 

 tens bas är ej lökformigt ansvälld, bladen äro från sidorna hop- 

 tryckta och tydligt ledade, och ett tvärsnitt genom den spetsiga 

 kapselns övre del har svagt konvexa sidor. 



Hos J. Kochii o c h ./. supinus åter äro stjälkbaserna lökformiga, 

 tillsammans bildande ett kak- eller klumpformat parti. Någon 

 typisk jordstam, sådan som hos J. lamprocarpus finnes ej. Där- 

 emot händer det ofta hos .7. Kochii, att vid en av de nedre, i moss- 

 täcket nedsänkta noderna sidolökar uppstå, som uppbära nya skott, 

 varigenom ett slags långledad, övervägande vertikalt riktad jord- 

 stam uppstår (fig. 2). Även J. supinus kan, såsom av figuren synes, 

 på sådana lokaler någon gång hava två strån förenade genom en 

 finare jordstam. De å fig. 2 avbildade exemplaren äro tagna å 

 alldeles likartade ståndorter. 



