155 



kanske de flesta fall är något högst diffust och godtyckligt (jfr. 

 Du RiETz 1921, sid. 232—233), torde den av Svedberg längre fram 

 (sid. 201 — 202) föreslagna metoden med en bestämd minimitäck- 

 ning (se vidare nedan) möjligen kunna komma till användning. 

 Den av Svedberg föreslagna minimitäckningen 1 cm- torde emel- 

 lertid i de flesta fall leda till allt för grova resultat; 1 mm" torde 

 snarare vara att förorda. De av mig utförda täthetsbestämningarna 

 inom enskilda provytor (jfr. Du Rietz 1921, sid. 232—240) torde 

 kunna anses vara utförda ungefär med denna sistnämnda noggrann- 

 het, vilken torde ungefärligen motsvara, vad ett tränat botanistöga 

 förmår ansvara för vid undersökningen (förutsatt att rutstorlekarna 

 äro de vid mina täthetsbestämningar använda). 



Ehuru det allra mesta av det statistiska material, varöver jag 

 för närvarande förfogar, icke insamlats med tanke på dylika beräk- 

 ningar utan i främsta rummet för konstansundersökningar (se ne- 

 dan), kunde det kanske vara av intresse att pröva, huru de av 

 Svedberg angivna formlerna stämma för de delar av mitt material, 

 som härstamma frän e n enhetlig provyta. Det lämpligaste objek- 

 tet för en dylik prövning torde vara materialet från Lecanora 

 f/eizs^a-associationen (Du Rietz 1921, sid. 168); provytorna från 

 denna äro nämligen något av det homogenaste jag hittills 

 undersökt. Av denna association undersökte jag år 1919 i 

 och för mina konstansstudier ett antal kvadratiska i)rovylor av 

 4 m- storlek, vilka indelades i 1 m--rutor och dessa i sin tur del- 

 vis i rutor av mindre storlek ned till 1 cm" (jfr. Du Rietz 1. c. och 

 tab. 23). Arternas fördelning inom var och en av dessa i)rovytor 

 torde praktiskt taget kunna betraktas som likformig, varför det i 

 detta fall torde vara av föga betydelse, att smårutorna ej ligga 

 jämnt fördelade över den stora provytan utan samlade i förband. 

 Icke ens för detta material har jag emellertid lyckats få fram 

 någon överensstämmelse med någon av Svedbergs båda formler 

 (2) och (4).^ Möjligen skulle det lyckas bättre med andra värden 

 på konstanten A- i formeln (3). 



Efter dessa inledande anmärkningar kunna vi direkt övergå till 

 Svedber gs försök att tillämpa dessa formler pä det av mig publi- 



Dessa och en del andra beräkningar ha utförts av fil. stud. .1. A. NANM-iiLivr, 

 till vilken jag härmed får framföra ett hjärtligt tack. 



