161 



delning erhållna smärre rutorna. Olikformigheten beror på att de 

 båda delarna av materialet insamlats olika år (se tabellrubrikerna). 

 Var och en av dessa båda delar fyller naturligtvis alla anspråk 

 på likformighet i den i detta fall aktuella meningen, eftersom de 

 större och de mindre rutorna representera identiskt samma vegeta- 

 tionsfläckar. Tab. 1 visar de värden på a, som erhållas, om var 

 och en av materialets likformiga delar behandlas för sig, jämförda 

 med värdena i Svp:dbergs tabell. Som synes kvarstår för 

 1 — 1(3 m--ru torna fullkomligt samma brist på över- 

 ensstämmelse som förut; enda skillnaden i båda fallen 

 blir en l)ättre överensstämmelse för 1 m--rutorna i material 1 med 

 de mindre rutorna. I vad mån vittgående slutsatser kunna byggas 

 på det konstanta a-värdet i material 1 torde bäst framgå därav, 

 att detta material i båda fallen blott innehåller 

 ett enda individ av resp. Vacciniiim Mijrtilhis och Tri- 

 entalis euiopaea. Melampijrum pm/ense-materialet i Svedher(;s tabell 

 innehåller två individ av Melampijnim pratense. 



I tabellen på sid. 203 uppnår Vacciniiim vitis idaea 100 % redan 

 på 1 m", om man räknar med material 1 för sig. Även här har 

 tydligen "ojämnheten i materialet" ingenting med den dåliga över- 

 ensstämmelsen att skaffa. 



Det skulle sålunda bli på Gijrophora polijphylla-iahcWcn med dess 

 konstanta, d. v. s. mellan 0,008, eller om man frånser detta värde, 

 mellan 4 och 55 fluktuerande b, som teorien om överensstämmelsen 

 av en del av mitt material med de ovannämnda formlerna skulle 

 komma att vila. Någon större beviskraft torde väl icke ens Sved- 

 berg själv vilja tillmäta denna tabell. 



Jag har med del nu sagda alls icke velat förneka möjligheten 

 av att finna en viss överensstämmelse mellan vissa arters för- 

 delning även i ett konstansmaterial och sannolikhetslagarna — 

 ehuru enligt min mening det statistiska materialet snarare talar 

 mot än för en dylik. De arter, som därvid skulle kunna komma 

 ifråga, vore konstanter med en jämn fördelning inom associationen, 

 d. v. s. med föga växlande täthet i dess olika varianter. Att varje 

 försök att sätta konstanstalen för de arter, som i vissa av de stora 

 provytorna uppträda med större eller mindre täthet, i andra helt 

 saknas, i samband med de för likformigt fördelade arters spridning 

 på en homogen provyta eventuellt gällande formlerna måste be- 

 traktas som ett tämligen otacksamt arbete, hoppas jag emellertid 

 ha lilhäckligt tydligt visat. 



II — 23107. Svensk Botanisk Tidskri/t. 1923. 



