162 



Tal). II. Minimiarealen för några .arter i den mossrika blåbärstall- 



skogen (Du Rietz 1921, sid. 150 tal). 3) enl. Svedbergs beräkningar 



hos Nordhagen (1922) oeh i naturen. 



Calliina valgaris . . . 

 Empetrum nigrnm . . 

 Linnaea borealis . . . 

 Melampyriim prat ense 

 Deschampsia flexnosa 

 Liiziila pilosa . . . . 



Konstans | Minimiareal 

 enl. Svedbergs 



pa 1 m'' 



beräkningar 



Minimiareal 

 i naturen 



Konstans 

 på 16 m^ 



U% 

 28 „ 

 44 „ 

 65 „ 

 58 „ 

 30 „ 



4,51 — 3,32 m- 



10,32—6,45 ., 1 

 4,51—3,32 ,, I 



2,51—1,91 .. ; 



3,32—2,51 „ 

 10,32-6,45 „ 



:> 16 m- 



> 16 „ 



> 16 ., 



> 16 .. 



> 16 ., 



> 16 ., 



80 ?» 

 55., 

 45,. 

 85., 

 75., 

 60.. 



För att ytterligare demonstrera den ringa överensstämmelse med 

 på deduktiv väg härledda formler, som naturen ibland finner lämp- 

 ligt att visa, skall jag till sist blott utan närmare kommentarer 

 framlägga resultatet av en jämförelse mellan de av Svedberg i Nord- 

 hagens senaste arbete framlagda beräkningarna (Nordhagen 1922, 

 sid. 11) och ett på måfå valt fall i naturen. Svedberg har här 

 gjort en beräkning av de arealer, på vilka en art, som på 1 m^ 

 uppträder med en viss konstans, bör bli konstant ("artens minimi- 

 areal" enl. Nordhagen). Tab. II visar för de av de icke konstanta 

 arterna i den mossrika blåbärstallskogen (Du Rietz 1921, sid. 150 

 tab. a), vilkas konstanstal på 1 m" överstiger 10%, dels de av 

 Svedberg beräknade minimiarealcrna, dels vad vi f. n. säkert veta 

 om dessa minimiarealer i naturen. Det kan tilläggas, att i det av 

 Ilvessalo (1922) framlagda materialet från samma association ingen 

 av dessa arter är konstant ännu på den av honom använda rut- 

 storleken av 200—250 ni"; ännu på denna areal finnas i Ilvessalos 

 material inga andra konstanter i fältskiktet än de redan på 1 m^ 

 konstanta Vacciniiim Mijrtillus och V', vitis idaea (Ilvessalo 1922, 

 sid. 38—39), vilket ju utgör en glänsande bekräftelse på mina av 

 arternas allmänna fördelning inom de olika varianterna dragna 

 slutledningar (Du Rietz 1921, sid. 151—152). 



Som avslutning på denna skrift tillåter jag mig att anföra några 

 uttalanden av en botanisk forskare, som knappast torde kunna 



