179 



med sådana former blott undantagsvis funna. Sedan Dahlstedts 

 "Bidrag till sydöstra Sveriges Hieraciumflora II" (1893) utkom, har 

 Östergötlands flora riktats blott med ett fåtal nybeskrivna former, 

 och de tillhöra provinsens nordligaste delar, som vid tiden för av- 

 handlingens tillkomst blott på enstaka punkter blivit undersökt. 

 Likaså ha Södermanland och Gottland e] fått några betydande till- 

 skott på de sista tjugo åren. Vid mina under åren 1919, 1920 och 

 1922 företagna exkursioner i några icke eller föga undersökta 

 trakter av Småland, Halland och Västergötland påträffades ingen 

 ny art av Siluaticiformia. För övrigt avtaga dessa både i art- och 

 individrikedom mot södra Götaland så betydligt, att redan av detta 

 skäl ej många nya former där kunna väntas. Under en månads 

 uppehåll i Närke och östra Värmland 1921 upptäckte jag blott två 

 obeskrivna arter av gruppen. 



I sammanhang härmed vill jag anföra några siffror, som kunna 

 få gälla som ett slags mått både på artantalet och på intensiteten 

 av ///erac/zi/Tj-studier i olika landskap. I Dalarne äro intill 1922, 

 till allra största delen av G. Samuelsson, antecknade omkring 2 200 

 lokaler för sådana Siluaticiformia, som ingå i 1 åg 1 a n ds f 1 o r a n. 

 vilket per 100 kv.-mil eller ett medelstort svenskt landskap skulle ut- 

 göra något över 700. För Medelpad, som har jämförelsevis små 

 hieraciologiska impcdiment, blir det på motsvarande sätt beräknade 

 indextalet omkr. 800, för Östergötland 750, Södermanland 560, 

 Närke omkr. 600, Västmanland omkr. 500, Dalsland 450, Uppland 

 380, Jämtland, Hälsingland, Gästrikland och Bohuslän vardera över 

 200, Småland något mindre och Värmland omkr. 150. Uågt på 

 skalan komma Västergötland med 90, Ångermanland 60, Väster- 

 botten och Halland 15 samt Skåne ungefär samma tal. För Gott- 

 land med dess lättillgängliga marker, vilka längst varit föremål 

 för iakttagelser, blir index omkr. 1 550. (Jfr. fig. 1.) 



Beträffande de högre belägna delarna av västra Sverige och spe- 

 ciellt de till fjällen gränsande trakterna är på grund av Hieraciiim- 

 florans rikedom och ännu otillräckliga fältarbeten en statistisk 

 behandling nästan ogörlig. Vid undersökning av nya områden 

 finner man där alltjämt nya former, stundom i betydligt antal 

 (t. ex. i västra Dalarne omkring 50 arter Siluaticiformia upptäckta 

 på få år, förutom ett obekant, sannolikt mycket större antal, som 

 förefinnes i ännu ofullständigt bearbetat material). 



Därefter gå vi till namnkartorna. Beteckningssättet är följande. 

 Ett streck under landskapets namn utmärker, att ifrågavarande 



