181 



östra sidan om Norrland. De härför anlitade källorna ha varit 

 nästan endast J. P. Norrlins exsickat och skrifter. På motsva- 

 rande sätt utmärkes förekomsten i Danmark och Östersjöprovin- 

 serna samt Norge huvudsakligen efter Dahlstedts och Omangs 

 skrifter samt utkomna exsickat. Då flera punkter äro utsatta, ut- 

 märker var och en ett påbörjat tiotal lokaler. Enligt utländsk 

 litteratur skulle rätt många av våra arter förekomma även på de 

 brittiska öarna och i mellersta Europa. Nästan alla sådana upp- 

 gifter avse emellertid, såsom exsickatexemplar utvisa, andra former 

 än våra, om ock närbesläktade. Så skulle enligt Zahn (1921) flera 

 av våra arter förekomma långt ned i mellersta eller södra Europa 

 efter att i sin utbredning ha gjort ett språng pä ett hundra mil 

 och däröver, under det att luckorna inom det svenska utbrednings- 

 området blott belöpa sig till några få mil. H. siihcrassiim, som 

 är känd från omkring 30 lokaler mellan Västmanland och Öster- 

 götland, skulle därjämte uppträda i Ungern och Tirolen; H. prae- 

 tenenim, känd från c:a 300 lokaler i Skandinavien (den sydligaste 

 i norra Småland), uppgives från en lokal i Ungern; H. coadiinatiim, 

 i Sverige känd från ett tjugotal lokaler norr om Dalälven, skulle 

 dessutom finnas i Ungern o. s. v. Likaså bland Vnlgatiformia, 

 t. ex. H. hemidiaphaniim, bekant från omkr. 15 lokaler i Östergöt- 

 land och Södermanland, uppgives från en lokal i Steiermark; 

 H. dalicum, hos oss inskränkt till Värmland, Dalsland och närlig- 

 gande del av Norge, skulle efter ett språng genom halva Europa 

 ånyo dyka upp i Savoyen. Sådana utbredningsförhållanden över- 

 ensstämma ej med de här meddelade på noggranna iakttagelser 

 grundade översiktskartorna. Särskilt har man rätt att ställa sig 

 tvivlande gentemot uppgifter om förekomst på snävt begränsade 

 områden i mellersta Sverige samt därjämte på enstaka ställen sö- 

 der om 50:e breddgraden. Däremot är det helt naturligt, att en 

 del arter, som hos oss ha sitt tillhåll blott i landets södra del (så- 

 lunda företrädesvis Vnlgatiformia), dessutom kunna förekomma i 

 mellersta Europa. Men även dessa fall torde vid noggrannare 

 undersökningar befinnas jämförelsevis fåtaliga. 



