194 



(kart. 65 — 70) samt östliga (fig. 8) och sydöstliga (tig. 9 ocli 

 kart. 71 — 84), ehuru flera av dem finnas i Uppland. De äro så- 

 ledes åtminstone tillsvidare att betrakta som endemiska i södra 

 Sverige. Gemensamma för Sverige och Finland äro dock egen- 

 domligt nog ett par arter, som hos oss påträffats endast i ett fåtal 

 landskap, nämligen H. altipes Lindb. fil. i Uppland och på Åland 

 samt H. lyratiim Norrl. i Dalarna, östra Götaland och i Finland. 

 Arter med utpräglat sydvästlig utbredning i Sverige saknas näs- 

 tan helt. Att stora delar av Götaland lida en rent av förvånande 

 brist på Silvaticiformia framgår av några konkreta fall. Vid ex- 

 kursion utefter vägarna i Moheda och Aneboda socknar (omkr. 20 

 kilometer utom smärre utflykter till angränsande björkbackar) an- 

 träffade jag (^Ve 1919) ingen art av denna grupp. Men fram emot 

 Lamhult förekommo tre arter, däribland den för östra Småland 

 karakteristiska H. siihiilatidens, alla vid vägkanter eller i närheten 

 av bostäder. I de samlingar, som E. Köhler hopbragte i den när- 

 belägna Gårdsby socken, har jag ej sett någon art av Silvatici- 

 formia, och han lär ha uppgivit, att sådana därstädes ej funnos. 

 I sin förteckning över Södra Sandsjö sockens fanerogamer (Ark. 

 f. Bot. 1912) anför F. Hård af Segerstad blott två arter, och vid 

 en utflykt i Söderåkra socken såg jag ingen art av gruppen. Un- 

 der en veckas exkursioner i Ullared och angränsande socknar i 

 Halland (1919) påträffade jag blott en art (stenolepis) och det pä 

 endast en lokal, också invid väg. Då jag sistlidne sommar före- 

 tog enstaka exkursioner i de småländska socknarna Gårdsby, Vis- 

 landa, Stenbrohult, Annerstad, Angelstad, Unnaryd och Femsjö 

 samt i Breared i Halland (varunder mycket mer än ett hundra 

 lokaluppgifter för Viilgatiformia antecknades), anträffade jag inga 

 Siluaticiformia, och under två veckors vistelse i Lidhult söder om 

 Femsjö såg jag blott två arter, vardera pä en enda lokal vid väg- 

 kant (ej i lövängar eller på björkbackar). Däremot inbragte en 

 enda exkursion i Björsäters och Yxnerums socknar i mellersta 

 Östergötland nära 50 lokaluppgifter. Orsakerna till nyssnämnda 

 brist äro nog till en del av ekologisk (närmast edafisk) natur. I 

 Skåne torde fordom ha funnits en något rikare Hieraciiim-Uorn, 

 vilken decimerats efter bokens invandring och sedan ytterligare 

 genom intensiv odling. Vad Halland beträffar, täckes dess västra 

 del av marin sand och lera, och i östra delen upptages den icke 

 odlade jorden mest av ljungfält och barrskogar. I sydvästra Små- 

 land med dess vidsträckta mossar och sandmoar finnes ej mycket 



