195 



utrymme kvar för Silvaticiformia. Om östra kustbältet av Småland 

 gäller ungefär detsamma som om västra Halland. Svårare är att 

 förklara, varför gruppen är så ytterligt svagt representerad i mel- 

 lersta och södra delarna, som efter istiden icke varit täckta av 

 havet. Härom skall längre fram något utförligare ordas. Angå- 

 ende de för blott ett landskap kända arterna tillhöra de väsentli- 

 gen norra och mellersta Sverige. Från Götalands provinser äro 

 endast ett tiotal upptagna i min förteckning, från Svealand om- 

 kring 50. I Norrland insamlat material visar, att antalet också 

 där är betydligt. 



Då det blir fråga om att söka utforska orsakerna till den kon- 

 centration i arternas utbredning, som avspeglar sig i kartbilderna, 

 får man taga hänsyn till arternas ålder, deras spridnings- 

 f C) r m å g a , deras känslighet f (") r kon k u r r ense n m e d 

 andra växter samt för klimatiska och eda fiska fak- 

 torer. 



Att klimatet till slut, om floran under tillräckligt lång tid 

 lämnades åt sig själv, skulle i första rummet bliva bestämmande, 

 kan väl knappast betvivlas. All anledning finnes också att an- 

 taga, att för flertalet Hieracium-arlQv de nuvarande gränserna blott 

 äro historiska. De flesta intaga ju ett helt litet område, blott ett 

 eller två landskap, och hur känsliga de än äro för klimatiska 

 olikheter, är det orimligt, att dessa skulle kunna hindra dem från 

 att sprida sig från så små områden, i synnerhet som de kunna 

 fördraga de rätt betydande växlingar i klimatet, .som förekomma 

 inom deras utbredningsområden. Samma art (H. snbiilatidensj 

 fördrager så väl maritimt klimat vid havets nivå på Öland och 

 Gottland som det vida mer kontinentala på 200 meters höjd i det 

 inre Småland, vilket i flera avseenden är jämförligt med mellersta 

 Upplands, och det ehuru artens område norrut blott sträcker sig 

 till Östergötland. I mellersta Norrland ha somliga arter sin största 

 utbredning i öst-västlig riktning (t. ex. H. argiitiilnm från Unders- 

 åker i Jämtland till Attmar i östra Medelpad, vidare naeoifoliiim, 

 pseudoscioides), medan isotermerna gå nästan i nordlig riktning. 

 Här kan sättas i fråga, huruvida de edafiska faktorerna, som sam- 

 manhänga med flodernas lopp, inlandsisens rörelseriktning och 

 moränernas beskaffenhet, varit avgörande, eller om utbredningen 



