197 



tydande splittring i utbredningen ha inträtt under växlingarna i 

 klimatet. Arterna måste därför vara av olika ålder. De, som 

 följde den tillbakavikande isranden, hade den fördelen framför se- 

 nare tillkomna, att de kunde slå sig ned på oupptagen mark eller 

 i ännu glesa formationer, såsom björkängar. Senare tillkomna 

 arter ha funnit marken upptagen av åtminstone i vissa skikt tätt 

 slutna formationer och ha vid sin spridning mött svåra hinder 

 särskilt i milsvida, enformiga barrskogar. Ät framtidens forskare 

 blir det förbehållet att undersöka, i vad mån de ovannämnda san- 

 nolikt nyare arterna från sina nuvarande små områden sprida sig 

 till större, vilket givetvis förutsätter, att de nu upptagna områdena 

 noga fixeras. 



Frågan om huruvida någon direkt relation i allmänhet finnes 

 emellan //zerac/H/ri-arternas nuvarande utbredningsförhållanden och 

 forntida nivåförändringar, är föga studerad. Vid en flyktig blick 

 på Silvaticiformia s utbredning finner man visserligen, att nästan 

 alla områden, vilka efter istiden varit sänkta under vatten, såsom 

 kusttrakterna samt l'pplands, Västmanlands och Närkes slätter, äro 

 mindre artrika än de högre delarna av landet. Ett orsakssam- 

 manhang finnes nog, men det består helt visst nästan uteslutande 

 däri, att Hieraciiim-HYicvna (särskilt Silnaticiformia) ej trivas i de 

 under sänkningen avsatta avlagringarna av lera och sand eller ej 

 kunna konkurrera med den i slutna växtsamhällen uppträdande 

 flora, som tagit dessa områden i besittning, samt att många av 

 dem, som verkligen invandrat, sedan försvunnit i följd av landets 

 uppodling. Dock är det tänkbart, att någon liten del av de ar- 

 ter, som undanträngdes genom litorinahavet, ännu ej hunnit in- 

 taga alla för sig lämpliga områden på den forna havsbottnen, eme- 

 dan spridningsförmågan enligt min åsikt är ganska svag. Det 

 vore därför kanske ej alldeles hopplöst att genom Hieraciiim-siu- 

 dier på öar i skärgården och på kullar, som höja sig över ovan- 

 nämnda lågt liggande slätter, söka erhålla någon kännedom om 

 arternas vandring under de sista årtusendena. 



S p r i d n i n g s f ö r m å g a n , som naturligtvis endast delvis beror 

 på fruktens yttre konstruktion, är en svårbestämd faktor. En hel 

 mängd arter ha odlats, även långt från utbredningsområdena. 

 Fröna gro med lätthet, men åtminstone Silvaticiformia pläga snart 

 gä ut i trädgårdarna, ehuru konkurrensen med andra arter är 

 upphävd. Så har varit fallet med t. ex. H. triangulare (Malmk, 

 1896, sid. 159) och många arter, som odlats i Bergianska trädgår- 



