201 



hundrade efter dess upptäckande. H. pardalimim Dahlst. har allt- 

 sedan 1871, då O. A. Westöö påträffade den, fortlevat vid Hessle 

 i Fleringe, oaktat individantalet är ytterst obetydligt. 



Människans ingripande i naturens hushållning är dock för hiera- 

 cierna ofta ödesdiger. På Gottland har H. chondrodes fVulgatiformiaJ 

 försvunnit från sin enda kända växplats efter en obetydlig uthugg- 

 ning i förening med utdikning. Då skogs- eller ängsmark upplå- 

 tas till betning från sommarens början, försvinna hieracierna snart, 

 i det att ej blott de uppväxande stjälkarna avbetas långt före blom- 

 ningen, utan även rosetterna skadas. Pä slåttermark hinna där- 

 emot alltid några individ (i synnerhet Siluaticiformia) sätta frukt, 

 och de styva, avskurna stjälkarna och stråna, som kvarstå efter 

 slåttern, skydda i viss mån rosetterna under höstbetningen. Hiera- 

 cierna äro således huvudsakligen hänvisade till de kvarvarande, i 

 de flesta trakter i södra Sverige nu rätt obetydliga löv- och björk- 

 ängarna ("skogsängar"), varifrån väg- och dikeskanternas flora 

 ständigt rekryteras. Särskilt lämpliga äro de små steniga ängsbi- 

 tarna kring torp och smärre gårdar, som skötas på gammaldags 

 vis. Det är allt, som återstår, sedan kulturen tagit den övriga 

 hieraciemarken i besittning för odling och betning. I synnerhet 

 Sihaticiformia leva numera till stor del på människans gunst och 

 nåd. På liknande sätt är det i södra Norge (Omang, 1914, sid. 

 51). Jag har fått bevittna, huru den ena arten efter den andra 

 försvunnit från de gamla goda hieracieängarna kring Ljungarp i 

 Öggestorps socken, sedan dessa börjat användas uteslutande till 

 betesmarker, samt att H. ciinctans fVulgatiformiaJ gått ut vid ett 

 torpställe i Rogberga socken, sedan gärdesgården mot angränsande 

 skog borttagits. 



Det förefaller till och med, som om slätter skulle vara särskilt 

 gynnsam för hieracievegetationen. Från sydsidan av Renfjället i 

 Jämtland har jag en anteckning därom ("Vt 1912). Långa strängar 

 av slåttermark omväxla där med fjällbjörkskog, vari smärre öppna, 

 ej till slätter använda platser finnas. På slåttermarken var hiera- 

 ciefloran märkbart rikare än i luckorna i björkskogen. Förkla- 

 ringen kan ligga däri, att slåttermarken erbjöd större ljustillgång, 

 men säkerligen också i den under betningen tillkomna gödningen 

 samt den lindring i konkurrensen med andra växter, som hiera- 

 cierosetterna vinna genom bortskärandet av hela växtmassan utom 

 bottenskiktet. 



Det är icke omöjligt, att spridning genom vatten kan ske på 



