210 



man måste antaga, ringa ålder. Man känner en hel mängd former, 

 som påträffats på en enda lokal (jfr. Samuelsson, 1910) — jag vill 

 här kalla dem u n i 1 o k a 1 a. Stenström ansåg dem vara enstaka ut- 

 poster från andra utbredningsområden eller tillfälliga avvikelser, 

 vilket i många fall nog kan vara riktigt. Hos äldre författare ha 

 de säkerligen bidragit till skapandet av föreställningen om de tal- 

 rika "tillfälliga lokalformerna". För många av dem torde efter 

 hand nya växplatser i närheten av de första upptäckas, så att de 

 i stället bliva p a u c i 1 o k a 1 a, men för andra torde det icke bliva fal- 

 let, att döma därav att de unilokala formerna äro så talrika, och 

 att antalet av dessa under årens lopp vuxit betydligt fortare än 

 antalet av dem, som på grund av nya fyndorter kunnat uppflyttas 

 till de paucilokalas grupp. Med andra ord, det är ej säkert, att alla 

 ansatser till bildandet av nya former krönas med framgång. Många 

 nya former kunna ha funnits till i enstaka individ, utan det lyc- 

 kats dem att vidare utbreda sig. Det förefaller, som om en del 

 mutationer ytterst sällan eller kanske blott en gång uppstått. 



En annan svårighet vid tillämpandet av mutationsteorien ligger 

 däri, att man sällan med någon större grad av sannolikhet kan 

 sluta sig till från vilka former de förmodade mutationerna utgått. 

 De försök, som nu göras att teoretiskt härleda olika hieracieformer 

 från varandra, lyckas ej särdeles väl, utan olika författare komma 

 till rätt olika resultat, liksom i allmänhet då det blir fråga om 

 att utreda formernas "släktskap". Mot mutationsteorien ha som 

 bekant invändningar gjorts. En del fall, som förut betraktats som 

 mutationer, ha sedan ansetts vara exempel på mcndling efter kors- 

 ningar, och härmed äro vi inne på ett tredje sätt att söka förklara 

 småarternas uppkomst. Redan hos hieracieforskare av gamla skolan, 

 dock ej hos Fries och Lindeberg, finnas mer eller mindre obe- 

 styrkta uppgifter om hybrider. Sådana uppdrogos efter kors- 

 ningsförsök bland annat av G. Mendel (1869). Under de sista 

 årtiondenas intensiva formstudier har man med stöd av morfolo- 

 Siska jämförelser och konstaterandet av frukternas felslagning på- 

 visat deras förekomst i naturen inom undersläktet Pilosella, redan 

 innan hithörande förhållanden klargjordes genom cytologiska un- 

 dersökningar [t. ex. Dahlstedt (1893), K. Johansson (1897)]. Beträf- 

 fande Silvaticiformia eller i allmänhet Vulgata förekomma däremot 

 sällan uppgifter i den riktningen. Norrlin (Suomen Keltanot, 

 1906, sid. 617) anser (principiellt), att ett litet antal av archieracier 

 uppstått genom korsning, men jag har ej i hans skrifter funnit 



