226 



Det bör påpekas, atl redan Fries (1. c.) kände till vissa olik- 

 heter mellan den norska och den amerikanska växten. Tyvärr 

 hade han icke själv tillfälle att jämföra sina exemplar med auten- 

 tisk Platanthera obtiisata. Han skickade dem till v. Fischer, som 

 (Fries, 1. c.) skrev följande till svar: "Platanth. obtusatam Hook. 

 exacte refert; nonnihil differre tamen videtur: calcare breviori, la- 

 bello latiori, forsan etiam margine undulato." Blytt (1861, sid. 

 348) anmärker, att hans exemplar från Finmarken endast hade 

 3 — 6 blommor, medan amerikanska hade 8 — 12. 



Det bör även framhållas, att P. obtusata är med avseende på stor- 

 leken ganska variabel. Jag har sett individ, som varit 27 cm höga, 

 men även sådana, som blott varit 5 cm. Bladens bredd har väx- 

 lat mellan 4 och 2 cm. För övrigt torde ej vara uteslutet, att vi 

 i Amerika ha att göra med ett par arter, fastän någon uppdelning 

 ännu icke skett. 



I Reichenbachs "Icones Florae Germanicae et Helveticae" (Bd. XIII, 

 Tab. CCCCXXVIIj avbildas utom Platanthera obtusata från White 

 Mountains i New Hampshire även ett litet exemplar av P. panmla, 

 insamlat av M. N. Blytt. I texten (sid. 119) omnämnes det norska 

 exemplaret såsom "planta Blyttii". 



Platanthera panmla är hittills känd från följande lokaler i Skan- 

 dinavien. 



Sverige: Torne Lappmark, Nuolja (1880 leg. K. P. Hägerström, E. Y. Ek- 

 strand, 1881, sid. 195.) 



Norge: Troms fylke, Maalselven, Kirkestinden (1902 leg. A. Noto, 1905, 

 sid. 13); Sarvesoalgge (1902 leg. A. Noto, 1. c). Nord-Reisen, Javroaivve 

 (1898 leg. R. Fridtz, 1900, sid. 244). 

 Finmarks fylke, Kaafjorden, Sakkabani (1841 leg. M. N. Blytt, Fries 1. c). 



ScHLECHTER har icke i sin uppsats velat bestämt uttala, om exem- 

 plar från Sibirien, kallade P. obtusata, tillhöra denna art eller den 

 nybeskrivna. 



Jag har sett sibiriska exemplar från två olika lokaler och funnit 

 dem i allt väsentligt överensstämma med skandinaviska. Det torde 

 alltså icke råda något tvivel om, att P. parvula även förekommer 

 i Sibirien. 



Fyndorterna äro: "Jenisei, ostium flum. Nischnaja Tunguska" 

 (1876, leg. H. W. Arnell, Herb. Riksmus.) och "Ajan" leg. Dr Filing, 

 (Regel et Filing fl. aj. no: 278, Herb. Riksmus. & Bot. Mus., 

 Uppsala). 



