232 



för övrigt är beskaffat spelar enligt Nordhagen alltså ingen roll. 

 Av F-%- och K-%-kurvornas egenheter synes Nordhagex därvid — 

 i likhet med flera andra författare — nästan uteslutande ha fäst 

 sig vid en, nämligen det språng från högsta till nästhögsta fre- 

 kvensklassen som alltid uppträder, om provytor av tillräcklig stor- 

 lek användas vid analysen. 



Nordhagens argumentering och påstående i denna punkt god- 

 tagas även av Kylin. Påståendet är emellertid falskt, även om man 

 inskränker sig till att som F-%- och K-%-kurvornas karaktäristikum 

 välja språnget från högsta till nästhögsta klassen. Det är falskt 

 i dubbel måtto. A ena sidan kan språnget åstadkommas, utan att 

 analysobjektet är homogent, å andra sidan behöver det ej uppträda, 

 även om objektet är homogent (i vanlig, ej i Kylins mening). 



Jag tar beviset för mitt första påstående först. Antag att jag vill 

 göra en "konstansbestämning" för en association, som jag kallar 

 t. ex. Ptendietnm, och dit jag räknar alla vegetationsfläckar, där 

 Pteris aqiiilina förekommer. (Jag förutsätter alltså, att jag fattar 

 associationsbegreppet vidare än brukligt, men det behöver endast 

 vara fråga om en gradskillnad.) Jag reser då omkring under jor- 

 dens alla himmelsstreck och uppsöker, enligt föreskrifterna för en 

 rätt konstansbestämning, alla de mest olika varianter av mitt Pteri- 

 dietum och lägger en ruta i varje. Sammanställer jag sedan alla 

 mina uppteckningar till en statistik på vanligt sätt, får jag en kon- 

 stant, Pteris aqiiilina, tronande i ensam glans i översta klassen. 

 Sedan kommer ingenting, och sedan kommer ingenting, och så 

 komma palmer och bananer och enris och ljung och allt möjligt i 

 brokig blandning i de lägre och lägsta klasserna. Jag har fått 

 språnget vid konstantklassen lika utpräglat, som om jag undersökt 

 en god association med endast en konstant (och dylika godkännas 

 av auktoriteterna). F. ö. är det ingenting som behöver hindra en 

 botanist med god ekonomi och reslust från att utvälja tvä kosmo- 

 politiska växter, som kunna växa tillsammans, och sedan resa om- 

 kring jordklotet från tropikerna till polerna och lägga en ruta, var- 

 helst 'dessa två ses tillsammans. Är vår resenär tillräckligt noga 

 med att alltjämt uppsöka nya varianter av sin association, kan 



utom den gamla, inlägger en ny beUdelse, då han för full homogenitet, fordrar 

 även att de olika växtarterna skola växa lika tätt, d. v. .s. i samma förband. För 

 min del vill jag kalla en yta, över vilken ett antal växtarter äro fördelade så, att 

 var och en för sig visar normal dispersion (Svedberg 1922 o), fullt homogen, hur 

 än de olika arternas individtätheter förhålla sig till varandra. 



